Це тут.
ОЧЕВИДНЕ
Це у вас Honda Civic?
Ви мене заблокували.
Так. Це моя машина.
У мене заплановані зустрічі. Ви розумієте це?
Зараз я маю їх перенести.
Вибачте. Я просто…
Я хотіла її переставити, але заснула.
Зараз я знайду своє взуття та переставлю її.
У мене й без цього багато стресу.
Мені більше не потрібні провокації. Зовсім не потрібні.
Якщо це продовжиться, я можу почати палити.
Моя жінка та діти…
зараз у Мюнхені та не можуть сюди приїхати.
Виникли питання з міграційною службою та…
Я брешу.
Вона покинула мене.
Усе вона може, але просто не хоче повертатися в Америку.
Ані вона, ані діти.
Я…
Я більше не…
Я більше не сімейний чоловік.
Наразі я просто чоловік.
Ви колись були в Німеччині?
Ні. Не була.
Вони — нещасні люди.
У них лише один вираз обличчя.
Такий собі погляд похмурої хмари.
Усюди, куди не подивишся.
Розумієте, тут така річ.
Відповідно до угоди Airbnb,
тут не повинно бути сторонніх людей.
Це мої угіддя. Мої володіння.
Уся територія перебуває
в моєму розпорядженні.
Я зрозуміло висловлююся?
Так, цілком зрозуміло.
- Ви так вважаєте? - Так.
Та я гадаю,
що я завжди так висловлююся, коли доходить до справи, я просто…
Знаєте, я просто турбуюся через вашу безпеку.
Усі ці вечірки біля басейну,
які ви влаштовуєте до самого ранку та все таке.
А я там зверху, один на самоті,
почуваючись як у великій, порожній, безкінечній прірві.
Я не хочу, щоб з вами або вашими друзями щось сталося,
коли ви влаштовуєте свої маленькі…
веселощі.
А знаєте що? Гадаю, я можу вам допомогти
- із чимось. - Так, із чим?
- Можу перевірити двері. - Чудова ідея. Перевірте двері.
Це чудова ідея. Дякую, що ви перевірите ці двері.
Усе гаразд.
Усе перевірив.
Чудово. Дуже вам дякую, що заскочили.
Я почула все, що ви мені сказали,
дуже вам дякую за візит.
Якщо вам або вашим друзям щось знадобиться, скажіть мені.
Ви можете просто гукнути мене. Добре?
Здається, буде чудовий день. Хочу трохи пройтися.
Дівчинко, привіт, це я.
Хочу поговорити про твого гостя з Airbnb.
Він увірвався до моєї кімнати
та почав казати про свою дружину й дітей,
потім був його дивний монолог про Німеччину.
Це було дуже дивно.
Отже…
коли зможеш, передзвони,
я б… я…
От лайно.
Щойно зрозуміла, кого він мені нагадує.
Серійного вбивцю.
Ти будеш цю сіру масу або ту сіру масу?
Дякую.
Це смачно.
Не хочу їхати на Мертве море без Алі.
Не думала про це.
Ти зараз їй пишеш?
Так.
Зв'язку немає.
T'Chelet.
Курорт і спа.
Знову немає зв'язку.
Маєш зробити вісімку.
Якщо так зробити, це підвищить чуттєвість телефона.
- Можеш зробити? - Боже, це жахливо.
Спробуй написати.
Ти зменшив яскравість та вимкнув Bluetooth?
Вимкни мапи.
Це не спрацює.
Я закриваю буквально кожний застосунок, який вона коли-небудь відкривала,
відтоді як купила телефон. Присягаюся.
- Нічого не стирай. - Усе гаразд. Ні.
- Ні. - Він не видаляє.
- Ні. Ні. - Ми просто закриваємо додатки.
- Я читаю. - Не треба, щоб працювало десять додатків.
- Зможеш повернутися, де закінчила. - Зможеш повернутися.
- Пропускай це. - Знаю. Вже це зробив.
- А потім відкрий «Налаштування». - Не видаляйте Kindle.
Заждіть. Які тут правила?
Ти спочатку з'їдаєш велетенську тарілку,
потім, не чекаючи 15 хвилин, одразу йдеш у воду?
Не треба чекати 15 хвилин, бо ти не зможеш потонути.
Треба чекати 15 хвилин, бо може початися судома,
тоді тебе може перевернути обличчям донизу й ти потонеш.
Але в солоній воді неможливо потонути. Тому не треба чекати 15 хвилин.
Це неправда.
Це міф, що треба зачекати, доки їжа не перетравиться,
щоб не було судоми.
- Що? - Це зовсім не пов'язано —
перебування у воді та травлення їжі.
- Це дві різні функції організму. - Ходімо плавати.
Не будемо чекати Алі?
Усе, пішли.
Добре. Ходімо. Пішли, дітки.
Піднімайтеся. Ходімо.
Бачиш вершину гори? Це рівень моря. Дивись туди. Ось там.
А це там Йордан?
Так. Це Йордан.
Усе таке старовинне.
- Усі наїлися? - Так.
- Дуже смачно. Дякуємо. - О, так. Дуже смачно.
Краще стрибайте у воду.
Вона вилікує шкіру, суглоби. Зникнуть бородавки, усе загоїться.
Невже?
Можете залишити ваші речі тут. Я нагляну за ними.
Добре.
Дідько!
Тут ніби уламки скла.
Бережіть ваші пальчики.
Заходь обережно.
Це таке… Ох.
Ніби порізалася листям кукурудзи.
Здається, я знаю, чому його називають Мертвим морем.
Посковзнешся, впадеш і помреш.
Зачекай. Зачекай.
Тут усе таке гостре.
Ходімо.
Дякую.
Хочу з тобою про дещо поговорити.
Коли я тобі сказав, що дуже щасливий просто сидіти вдома та дивитися телек.
Ти знаєш, що це неправда, так?
Колись я так робив постійно.
Це відстій.
Я не був щасливим, ти теж була нещасливою.
Ми просто робили те саме знову й знову.
Усе одне й те саме.
Той самий секс.
Шлюб із однаковим сексом.
Можеш використати це в книзі.
Невже? Боже мій.
Хочу, щоб ти це знала…
Коли ми розійшлися,
я спав із багатьма людьми.
Майже пройшов усю літеру «А» на тіндері.
- Це огидно. - Було багато людей. Так.
Було чотири Амбер.
Три Андреа.
Тіндер позбавляє нас людяності.
Знаю. Це в ньому найкраще.
- Боже. - Я не намагаюся тебе відштовхнути.
Просто кажу, що також був фанатом сексу.
Не лише ти.
Я постійно хотів більшого.
Дякую, що сказав це.
А що думаєш про Лайлу?
Гадаю, що зараз…
маємо бути лише ти та я.
Але ми маємо
плідно працювати, щоб зберегти
наші стосунки гарячими та незвичними.
Та веселими.
Але це маємо бути лише ми.
Отже, більше ніякої Лайли.
В принципі, я можу дозволяти тобі керувати мною та моїм стрижнем.
Добре, але ти митимеш мою машину раз на тиждень.
- Ну ж бо. - Маю про це подумати.
- Та пішов ти. - Я все ще думаю.
Добре, митиму.
Подивися на нього. Заснув прямо на шезлонгу.
- Знаєш що? - Що?
Може, ми й погані матусі, але ми, в біса, залишилися.
- Так, ми залишилися. - Точно.
Ми залишилися.
Де мама?
Дідько, мама боїться води.
Вона боїться всього.
Мамо! Заходь. Іди сюди.
Усе гаразд, любий.
Шелл, заходь. Тут безпечно.
Ти попливеш.
Мамо, заходь.
Нам тебе тут не вистачає.
У мого кота був такий же вигляд перед тим, як він пішов під кущ, щоб там померти.
Піду за нею.
Мамо. Це як водяне ліжко. Вода буде тебе тримати.
Я ніколи не спала на водяному ліжку.
Ти це зможеш. Треба трохи розслабитися.
Трохи розслабся. Добре?
Вода буде тебе тримати. Присягаюся. Вона дуже солона, мамо.
- Поклади руки на мене. - Добре.
Я тебе не відпущу. Буду завжди поруч.
- Маєш мені довіритися. - Добре.
Гаразд.
Ось так.
Усе гаразд. Усе добре.
Я підійму тебе. Добре.
Ось так.
Ось так. Я тебе тримаю.
- Не відпускай мене. - Не відпущу. Я тебе тримаю.
Трохи розслабся, добре?
Можеш довіритися мені.
Добре. Ось так.
Я тебе тримаю.
Я тримаю тебе.
Добре.
- Я тебе майже не тримаю. - Не відпускай.
Не відпущу.
- Добре. - Я тримаю тебе.
Добре. Молодець.
Добре. Відпочивай.
Спробуємо трохи відпочити.
Ось так.
Овва, подивися на це. Так.
Подивися на всі мої випробування та стра…
Передай мені ковдру. Дякую.
Та страждання Що тонуть у діжці з добрим вином
Не турбуй мене Зараз я бачу відповіді
Доки вечір не перетворився на ранок
Життя просто чудове
Морті, я ніяк не можу припинити слухати цей дурний альбом. Він такий класний.
Радий, що він тобі подобається. Я в цьому не сумнівався.
Подивися на це!
- Зараз допоможу. - Дякую.
- Красота. - Так.
Боже… Боже мій.
Морті, дивися, там мертва пташка.
Обережно.
Що ми можемо зробити?
Гадаю, що ми вже проґавили мить, коли може допомогти медичне втручання.
Тоді треба її належним чином поховати.
Морті, облиш. Хіба ти б не хотів собі гарний похорон?
Ти, моя пташко. Мені так прикро.
Слухай, Шелл, ти будеш чудовою мамою.
Що? Ти на щось натякаєш, Морті?
Гадаю, ти знаєш.
Діти відрізняються від мертвих тварин, Морті. Дуже відрізняються.
Але якщо в нас будуть діти,
у них має бути моє прізвище.
Бо вони ніколи не зможуть написати твоє без помилок. Десь до п'ятого класу.
Мені подобається Пфефферман. Воно виділяється.
Ну, не знаю. Мене дійсно турбують оці три «Ф».
Тоді я буду пані Мортон Ліпкінд.
Так. Батькам це дуже не сподобається.
Вони ніколи не дізнаються.
Дуже шкода, що Алі це пропускає.
Гадаю, я знаю, чому її тут немає.
Чому?
Знаєте, що Моше сказав мені?
Що?
Пам'ятаєте, ми гадали, що Гершона вбили на війні
й що він був одружений на Гіттель.
- Так. - Це неправда.
Що? Що…
Гершон був…
Гершон і був Гіттель.
Тітонька Гіттель?
Що?
Гіттель була трансперсоною.
Гершон — це Гіттель.
- Тітонька Гіттель з історії про перстень? - Саме вона.
Це неймовірно.
Як це відбувається?
- Боже мій. - Яка вірогідність цього?
Певно, це родинна особливість.
Типу дислексія.
Ти народжуєшся із цим. І ніяк цього не уникнути.
Це не схоже на дислексію.
Авжеж, ні, вибач. Ти знаєш, що я маю на увазі.
Якщо це родинна особливість, тоді я теж можу бути трансперсоною.
- Шелл… - Що?
Ти не кровна родичка.
- Добре. - Гаразд.
Я це до того, що ми маємо дати Алі трохи простору.
Вона зараз проходить через це.
- Проходить через що? - Що?
Ну, знаєте…
Я теж через це проходила в її віці,
іноді навіть не знаєш, хто переможе всередині.
Тобто якщо хтось і має цей трансген, то це, певно, Алі.
- Вона може все з'ясувати в Каліфорнії. - Вона не трансперсона.
Послухайте, вона не трансперсона.
Їй просто не дуже комфортно бути жінкою.
І ми всі маємо дати їй трохи простору.
Заждіть! Я зрозуміла, вона — це «вони».
У неї типу гендерна неконформність. Небінарність. Андрогінність.
- Боже. - До неї треба звертатися «вони».
Ти знаєш так багато термінів.
Це, в біса, так кльово.
Це не дуже кльово, що ми маємо цю особливість,
та я вже й так забагато розповіла.
- Не дуже гарно базікати про гендери. - Я повністю зрозуміла.
Зачекайте, тобто ми зійшлися на тому, що Алі тут немає
або вона кинула нас,
бо в неї цей «їхній» гендер,
що дуже на «них» схоже.
«Вони» постійно так роблять.
Це «їхні» старі фокуси.
«Вони» завжди були такими, точно.
…«вони» ніколи не змінюються.
Ні. Алі була не схожа на вас двох.
Вона була дуже м'якою дитиною.
Вона була такою м'якою, що…
Клінічні дослідження свідчать, що м'якість викликає трансгендерність.
- Ні, «вони» не трансперсона. «Вони»… - Вона…
«Вони» — це «вони».
Кажуть, що їй некомфортно цим ділитися,
- тож усі мають тримати язика за зубами. - Добре.
Наш рот на замку.
Подивися на всі мої випробування Та страждання
Що тонуть у діжці з добрим вином
У діжці з вином!
Не турбуй мене
Зараз я бачу відповіді
Мені треба до Мертвого моря.
Доки вечір не перетворився на ранок Життя просто чудове
Завжди хотів бути апостолом
Знав, що в мене це вийде Якщо дуже постараюся
А потім, коли підемо у відставку
Напишемо Євангеліє
Щоб про нас все ще говорили
Коли нас не стане