Після цього жахливого початку він відставав на вісім ударів.
Привіт, мамо!
Елло.
Привіт, мамо.
- Закі. - Привіт, мамо? Як справи?
Спідниця занадто коротка. Гарний колір, але мені не подобається…
- Радий тебе бачити. - Ми прийшли.
Ми взяли весь виводок. Сподіваюся, ти не проти.
Саро, пам'ятаєш Агар, так?
Вітаю, моє кохання.
Виглядаєш досить непогано.
І він несе це.
Не проти, якщо я погодую груддю?
Вона така плодовита. У неї буде ще один.
Дивно. Не знала, що можна годувати груддю
- та вагітніти одночасно. - Я це можу.
- Вона це може. - Овва. Лайла це може.
Так, Лайла може.
Так. Лайла може. Лайла може.
Вона може все.
Хочу трохи поняньчити.
Боже мій!
Чому, в біса, твої груди досі так виглядають?
Не знаю. Я ніколи не носила ліфчик.
Ніхто більше не носить ліфчиків.
А я ношу ліфчик.
Так, Лайла може це. Вона може.
Припиніть!
Майже забув. У нас для тебе подарунок.
- У вас подарунок для мене. - Тримай, мамо.
Лайла може. Лайла може.
Тобі подобається?
- Випий це. - Я не хочу.
- Спробуй, Саро, тобі сподобається. - Ну ж бо, мамо. Це смачно.
- Випий, мамо. - Спробуй, матусю. Лише ковток.
Випий! Випий!
- Лайла може! - Випий! Випий!
ОЧЕВИДНЕ
ЛАСКАВО ПРОСИМО
Здається, я завеликий для цього стола.
Припини їсти мою їжу. У тебе є власна.
На моїй пісок.
Хтось дуже знервований.
Боже, тільки не треба описувати мою поведінку.
Це дуже дістає.
Це як читати посібник зі стосунків.
Щось трапилося?
Ні.
Просто втомилася.
Що?
Ти весь час думаєш про Лайлу?
Хочеш займатися з нею сексом без мене?
Хочеш сам її довбенити, чи не так?
- Про що ти? - Ні, хочеш.
Хочеш лише сам пестити ці солоденькі, круглі цицьки.
- Що з тобою? - Нічого.
Дідько, ти робиш речі, про які ми домовилися, що не робитимемо.
Ти зображуєш ревнощі та просто тикаєш мене в це ніби палицею.
Не роби цього, будь ласка.
Моше.
Ти можеш спитати мене…
будь-що про…
Ну, не знаю, про все, що цікавить. Про…
Ну, про мій перехід, якщо хочеш.
А що питати? Облиш це.
Усе чудово. Я радий за тебе.
Агов, Моше.
Тату.
Я більше не приїду до Ізраїля, це точно, отже…
Також я знаю, що тобі не під силу 15-годинний переліт у майбутньому.
Гадаєш, я застарий?
Ні, просто гадаю…
Гадаю, що зараз…
Зараз наша єдина можливість, щоб…
Я…
Гадаю, я знаю, що ти тут шукаєш.
Знаєш?
Коли ти був малий, поруч із тобою нікого не було.
Не було нікого… Нікого, хто…
Хто міг навчити тебе, як бути чоловіком.
Отже…
Може, якби в тебе був батько…
Не Хаїм,
але якби був справжній батько,
можливо ти б не став тим, ким нині є.
Мені дуже шкода, моя дитино.
Це не те, що хотілося від тебе почути.
Ну що ж.
Але я радий,
що ми поговорили про це, дитинко.
НАМЕТ-ЇДАЛЬНЯ
Я пам'ятаю це. Чудово.
Отже, Ніцане.
Твій пістолет заряджений?
Авжеж, заряджений.
Це ж пістолет.
Чомусь мені здавалося, що він просто для відлякування людей.
- Чи це не так? - Він і є для відлякування людей.
Він напівавтоматичний? Який він? Автоматичний?
Що це за зброя?
Це пневматичний пістолет.
Пневматичний пістолет.
Знаєш, що це таке?
Ні, не знаю, але ось стартовий пістолет…
Я знаю. Гарна річ.
Аж вуха закладає.
Отже…
Ти не стріляєш свинцем.
Ні.
Моя зброя — це ненависть до себе.
- Він телепень. - Телепень.
Ти ж знаєш його лише дві хвилини.
Гадаєш, він зрозумів, хто ти насправді? Він не розуміє тебе.
Хто взагалі розуміє інших?
Ну, ми розуміємо одне одного.
Хіба розуміємо, Шелл?
Я все ще дізнаюся щось нове.
Боже! Що ти ще дізнаєшся?
Може, я… Гадаю, що…
Може, я…
Ну ж бо. Кому ти ще можеш це розповісти?
Може, я…
Я…
Що я гетеросексуальна.
Тобто…
Гетеросексуальна жінка.
Про що ти говориш?
Я кажу про те, що…
Після переходу
я…
мене дуже вабить…
Вабить що?
Мене більше збуджує думка про чоловіків
та про жінок разом.
Не можу уявити тебе разом із чоловіком.
А тобі варто це зробити.
Бо я зустрічаюся із чоловіком.
Невже?
Так.
Що ти з приводу цього відчуваєш?
Наче тобі важлива моя думка.
Просто хочу, щоб ти була щаслива.
Шкода, що ти тоді не знала те, що знаєш зараз.
Ось ви де. Я крізь вас обох шукаю.
Ходімо. На нас чекає Мертве море.
Усе добре. Ми вже йдемо.
Агов, Алі.
Виходь звідти.
Усе гаразд?
Не знаю.
Доброго ранку.
Краща частина ранку —
травичка в моєму роті.
Гарна трава.
Лайф, я мушу їхати.
Я постійно думаю про рідних.
А що з ними?
Вони, певно, турбуються, де я.
Я так швидко їх покинула.
Не хочу, щоб вони турбувалися.
Мусиш робити те, що мусиш.
Так. Але якби ж я знала, що мушу.
Я можу поїхати з тобою, хочеш?
Ні, усе гаразд.
Я поїду сама.
Але я дуже вдячна за це. Чесно.
Куди тобі треба?
Гадаю, треба їхати до Мертвого моря.
Гассан їде до Каландії.
Невже? Звідти можна взяти таксі?
Зараз спитаю.
Почекай. Гассане!
- Він каже, що так. Але треба поквапитися. - Добре. Дякую.
Скажи, що я йому вдячна. Уже йду. Дякую!
Було приємно познайомитися.
Мені теж. Дякую.
Де моя сумка?
- Добре. - Обнімемося.
Добре.
Дякую, що почекав. Бувай.
Привіт. Ти до Каландії?
Так. Сідай.
Дякую.
Добре.
Отже, хлопці, ви друзі, так?
Ні, ми не любі друзі.
- Ні, я не це… - Гадаєш, ми коханці?
Ні, я мав на увазі…
- Я жартую, Джоші. - Вибач.
Так, ми друзі. Знаємо один одного з армії.
Ми обидва були десантниками.
- Десантниками? - Війна в Лівані.
Боже.
Скільки тобі було років?
Вісімнадцять.
Ви йдете до коледжу, ми йдемо воювати.
Ось такий Ізраїль.
Ти не вчився у коледжі?
Ні, я ходив до коледжу. Вивчав філософію.
Так, спочатку служиш в армії.
Після армії вчишся в університеті.
Але армія є важливішою.
Знаєш чому?
Бо ти розумієш, що окрім себе, ще є важливіші речі.
Так.
Тут усі видаються такими патріотами.
Усі в цій країні знають, як поводитися зі зброєю.
Хочеш постріляти з пістолета?
- Я? - Так.
Ні, я лише… Я не хочу стріляти з пістолета.
Я — єврей з Америки. Ми не стріляємо.
- Щось маєш проти зброї? - Нічого.
Окрім того, що вона постійно вбиває невинних людей.
Слухай, пригальмуй.
Ні.
Усі маємо зупинитися на кілька хвилин.
Чуваче…
Джоші треба відлити.
Джоше, пішли.
- Добре, я? - Пішли.
Пішли.
- Ходімо. - Добре.
Піду трохи пройдуся.
Тільки обережно. Стеж, щоб не було зневоднення.
Я стежу за цим. Дякую.
Боже, чому Джош поводиться як справжній йолоп під час поїздки?
Я так роздратована
цими його словами: «Ти скористався нагодою».
Якась довбана патріархальна фігня.
Типу, ти хлопець, можеш скористатися нагодою?
А мене навіть не існує? Мене можна не згадувати?
Типу, Лайла та я просто звичайні отвори,
а ти такий просто береш свій стрижень та засовуєш його в нас.
Ти… Тобто…
Зачекай. Хочу дещо прояснити.
Це все заради тебе.
Я погоджуюся з усіма твоїми сексуальними забаганками.
Овва! Добре.
Не знала, що для тебе це такі тортури.
Авжеж, ні. Це не тортури.
Я просто кажу, що цього хотіла ти.
Чому ти злишся на мене?
Я зараз кажу про Джоша та
про його слова: «Ти залежна від кохання». Вибач, але це…
Це така дурня.
Насправді кохання і є залежність.
Це такий клятий оксюморон, чесно.
«Залежний від кохання» — це не оксюморон.
Ти маєш на увазі, що це зайве слово, правильно?
Байдуже. Не в цьому справа.
Якщо я залежна, то всі теж залежні.
Я маю на увазі, що любов — це такий собі кайф.
- Це й означає любов. - Ні, це не так.
Любов не про те, що ти постійно під кайфом.
Я не хочу бути постійно під клятим кайфом.
Іноді мені просто хочеться відпочити,
подивитися телебачення, провести час із дітьми.
Боже!
Ти найбільш незадоволена людина, яку я знаю.
Добре. Я теж люблю телебачення.
Джоші, ти готовий?
Ви що, хлопці, вирішили завести мене подалі та просто вбити?
Не хвилюйся.
Скільки часу це зазвичай може зайняти?
РАЗОМ МИ ЗЛАМАЄМО ЦЕЙ МУР
Мені треба зустрітися з родиною.
Ніхто не знає.
Ми перетинаємо цей блокпост двічі на день.
Коли я був підлітком, коли цю стіну тільки побудували,
моя мама так хвилювалася,
що палила Marlboro прямо в машині,
потім доводилося вмовляти її опустити вікна.
Вона до цього так і не звикла?
Ні, так і не звикла.
Коли вона говорить про стіну, вона каже так, ніби її щойно побудували.
Бо вона…
Бо вона знає, як було до цього…
- Так. - Це ображає її спогади.
Отже, ми залишаємо машину тут, а далі йдемо пішки?
Так, блокпост перетинають пішки.
Як опинимося на ізраїльському боці,
я покажу, як узяти таксі, щоб доїхати до родини.
Добре.
Чого ти тут?
Не вірю, як Моше міг так із тобою говорити.
Тобто хто він такий узагалі?
Він не твоя родина.
Ні.
Він ніхто.
Пам'ятаєш, коли ти думала, що якби ти не була трансперсоною,
тобі б не було так боляче?
Знаєш, ти покинула мене.
Я мала… Я мала зробити вибір.
Бог змусив мене робити вибір.
Якщо ти чуєш Божий голос,
це ще не означає, що це Божий голос.
Подивися на себе.
Ти тут,
а Алі жива.
Ми тут.
Я тут.
Так багато людей. Тут так постійно?
Не постійно. Але ніколи не вгадаєш.
- Побачимося на іншому боці. - Що?
Я зустріну тебе на іншому боці. Не хвилюйся.
- Дякую. - Вибач.
Паспорт.
Подивіться на мене. Дякую.
Що це було?
А вушні затички є?
Друже, навколо тебе забагато естрогену.
Це правда.
Готовий?
Зачекай хвилинку.
Якою рукою ти мастурбуєш?
- Обома. - Добре.
Тримай його обома руками.
Гарний вигляд.
Подобається?
- Це не страшно. - Добре.
- До біса всіх! - Так.
- Зараз стрілятиму. - Знаєш, на кого ти схожий?
- Ні. - На Клінта Іствуда.
- Стули пельку. - Ні?
Стуліть, у біса, пельку.
Зробімо це.
Джоші!
Джоше!
- Опусти пістолет! - Джоші!
Що ти робиш?
Не треба так розмахувати пістолетом.
- Ти здурів чи що? - Поклади його!
- Довбанута дитина. - Вибачте.
- Мамо, вибач. - Він ледь не вбив мене.
Вибач.
- Ти направив пістолет у мій бік. - Матусю! Вибач.
Я не хотів.
- Що коїться? - Він направив на мене пістолет.
Я не казав йому танцювати із зарядженим пістолетом.
- Він сам почав це робити. - Боже мій.
Повертайтеся до автобуса.
Та приберіть звідси цей пістолет.
Що відбувається?
Я не хотів. Я перелякався. Може…
Ти намагався вбити мене.
Не намагався! Я просто все наплутав.
Я не хотів цього робити. Я просто перелякався.
Усе добре.
- Нехай усі подихають. - Що сталося? Я чула, як мама кричить.
Він намагався вбити мене.
- Що? - Це не так!
- Я їх зруйнувала… - Це те, що треба!
…і зараз вони хочуть мене вбити.
Я не хочу!
- Я не намагався тебе вбити. - Мамо, ніхто не хоче тебе вбити.
Присягаюся!
Я уткнув дурницю. Я довбень.
Не хочу, щоб ти так казав!
Лише хочу, щоб ти був щасливий.
Хочу, щоб ти був щасливий.
- Я люблю тебе. - Добре.
Якщо ти цього хочеш…
- Що? - Ти маєш припинити це!
- Дай йому подихати. - Не треба цього робити.
Поцілунки в губи — це наче домагання.
- А що не так із поцілунками в губи? - Це занадто. Це дивно.
- Я просто намагаюся… - І ще цей Маріо.
Я більше не витримую цього Маріо.
А хто такий Маріо?
- Маріо — це наш водій, так? - Маріо — це персонаж, якого вона…
Це персонаж, якого вона вигадує, коли не може змиритися з реальністю.
- Це неправда! - Це правда!
Що? Про що ви говорите?
Ви просто не розумієте як це — бути мною в цьому тілі.
Коли намагаєшся стерти себе.
Коли ти хвилюєшся через дітей.
Це як шкрябання нігтями по дошці,
коли чула, як мене називали «матуся».
І ті два рази,
коли я лікувалася в психіатричній лікарні…
Я гадала, вона була у Фресно.
…це було таке полегшення,
що не треба бути мамою.
Ти нас ненавидиш?
Ні, я вас не ненавиджу.
Але Маппа не єдина, хто постраждав.
Мамо, я… Про що ти говориш?
Я казала це у своєму шоу.
- Мене там не було. - Точно. Тебе там не було.
Але твої сестри були, а також Маппа була,
і я голосно вигукнула, що в мене є таємниця,
але ніхто з вас не спитав мене про неї.
Ви ніколи не питали мене про неї.
Незнайомці питали про неї.
Люди з Данії.
- Зі Скандинавії. - Так.
Так, твоя таємниця.
Твоя таємниця. Ти казала про мене.
Ні.
Я казала про себе.
І що це?
Вибач, що ми ніколи не питали.
Я не питала… Я гадала… Ми гадали, що це буде грубо.
Мені було десять років.
І там був цей учитель, цей пан Стенджер,
який сказав, що побачив у мене талант, чи я так подумала,
а потім, коли ми залишилися на самоті,
- сталося таке, що я не могла більше їсти. - Добре.
Наді мною було скоєно…
сексуальне насильство.
Творчий керівник Марія Цехмейструк сти. - Добре.