Zamyšlení nad Pesachem.
Probudíte se.
Do hrudi máte vyrytá dvě slova.
„Je čas.“
Pokusíte se zbavit okovů.
Otrokem už dál nebudete.
Vstanete z postele.
Vezmete si věci, vyběhnete ven.
A najednou...
ejhle.
Jste svobodní.
První světlo dne.
Za vámi je vaše minulost. Všechno, z čeho pocházíte.
Všechno, co jste si mysleli, že víte.
Začnete běžet.
Za běhu napínáte uši, jestli neuslyšíte boží hlas.
Ale neslyšíte nic.
Tak se zastavíte. Nasloucháte pozorněji.
Co je to? Nic?
Ne. To je klid.
Á, tady mám kabelku.
Jakpak se máme po ránu?
Dobrý.
Loučila jsem se s tvou milou.
-Vážně? -Jo.
To je pěkný šátek.
To jo.
Říká se mu pašmína.
-Je modrá. Líbí se ti? -Hezká barva.
-Sluší ti. -Opravdu?
Jsi v pořádku?
Jo.
Všechno skvělý. Vicki mě miluje.
A je úžasná.
A...
Děti se mají báječně.
Mají mě rádi a berou mě takovou, jaká jsem.
Pozvaly tě děti na narozeninovou oslavu v sobotu?
-Pozvaly. -Přijdeš?
-Přijdu. -Tak dobře.
To, co dělám v poradenském centru pro LGBT komunitu, je úžasný.
Teprve se rozhlížím,
ale už se nemůžu dočkat, až ten nový svět poznám.
Nic mi nechybí.
Takže...
Proč jsem tak nešťastná?
Chce někdo tu s posypem?
-Vezmi si ji. -Rozdělíme si ji?
Jo, já chci s posypem.
-Proč nechceš? -Jsem vegan.
Ráda bych řekla, že si moc užívám
spolupráci mezi námi trans lidmi.
-Já nejsem trans. -Fakt?
-Ne. -Baxter je intersexuál.
Narodil jsem se s „nejednoznačnými pohlavními orgány“.
Slyšela jsi o nás?
Byl jsem u Oprah.
Ne já, ale moje komunita.
Viděla jsem tam jednoho z vás.
Ta knížka, co jsem četla, byla z roku 2014. Měla obrázky.
-Jsem na řadě. -Nejsi.
Nemáme systém MOBS?
Maura jde první.
Co je MOBS?
Maura, Omar, Baxter...
Myslím, že jsem na řadě já.
Já jsem před tebou.
Ne, já to vezmu.
-Ne. -Já jsem na řadě.
-Myslím, že... -Poradna, jak můžu pomoct?
Podle mě rád poslouchá smutný věci.
Ach jo, hned to položil.
-To bude tvoje. -Tak to mám pořád.
Volají mi akorát šprýmaři a omyly.
Většina má jenom šprýmaře.
-Jsi na řadě. -Vezmi to, Mauro.
L.A. poradna. Jak vám můžu pomoct?
Jsem vzteky bez sebe. Dneska to stálo za hovno.
Promiňte. Můžete víc nahlas? Skoro vás neslyším.
Říkám, že to dneska stálo za hovno.
Vím, že některý dny budou náročný,
ale tohle stálo fakt za hovno.
Vstala jsem v pět ráno, jela autobusem přes celý město
do tý pitomý kliniky, čekala jsem tam pět hodin
a doktor řekl jenom, že na to nemám věk,
že nejsem v systému
a že potřebuju pěstouny, kterým je to sice u prdele,
ale berou na mě každý měsíc šek.
Jako bych se topila.
Už toho mám po krk.
Ptáte se, jak mi můžete pomoct?
Tak mi řekněte jediný důvod, proč se nezabít.
Řekl jste mi, že mi pomůžete, tak co mám dělat?
To zní hodně obtížně.
Obtížně? Tak tím jste to fakt vystihl.
-Pila jste? -Cože?
To ignorujte. Promiňte.
Takhle se cítíte poprvé?
Kam na ty otázky chodíte, chlape?
Jako vážně.
Já nejsem muž. Ve skutečnosti jsem... trans.
No sakra, já jsem taky trans.
Jak se jmenujete?
Elizah.
Já jsem Maura.
Kde jste teď?
Na klinice, U Svatého Kryštofa.
-U Svatého Kryštofa? -Ano.
Momentík. Můžu se zeptat...
Je u vás maminka?
Mámě jsem ukradená.
Máma.
To byste nechápala.
Chápala. Mě nevychovala máma.
Po mámě se slehla zem.
Mou sestru i mě vychovali...
Vychovali nás prarodiče.
Máma to měla na háku.
Se mnou se to určitě nedalo srovnat.
Jsou to mí čtvrtí pěstouni.
Určitě nemáte páru, jaký to je.
Byla jste někdy v jižním L.A.? Asi ne.
Takže to nemůžete chápat.
Je to nesmyslný rozhovor.
Já teď půjdu.
Nechci o tom mluvit.
Počkejte, počkejte.
Elizah, počkejte.
Počkejte chvilku.
Můžete se na chvíli nadechnout?
Na to vám kašlu.
-Jste snad terapeut? -Ne, ne.
-Kašlu na to. -Jděte na bezpečné místo.
Kam mám asi jít? Jsem na klinice.
Najděte si místo, kde jste sama.
Prosím vás.
Jdete?
Ano.
Jo?
Jste tam? Chci, abyste se mnou dýchala.
Budu dýchat s vámi.
Nadechněte se nosem.
A vydechujte pusou.
Nadechneme se nosem. Můžeme?
A vydechněte pusou, dobře?
Tak, zlato.
Jsem tady.
To nic.
Jsem tady.
Já nemůžu. Musím jít.
Elizah?
Zmrazený jídlo? Asi to od Lean Cuisines.
Potřebuješ ale tak tři,
aby tě to zasytilo.
-Jo. -Tyhle šlichty nejím.
Měla jsem telefonát, který nedopadl dobře.
Ani trochu dobře.
Úplně jsem to zvorala.
-To nic. -Co se stalo?
Musím jít.
Každý má svoje limity.
Nemůžeme zachránit všechny.
Nejsme terapeuti ani psychiatři.
Naším úkolem je podpořit a pomoct.
Máte rádi ten pocit tepla, a proto pořád vyprávíte svůj příběh o útěku.
Opakujete si ho pro sebe pořád dokola.
Vymanil jsem se z toho.
Teď se díváte přes rameno.
Jde mi někdo po krku? Nebo mě jde někdo zachránit?
Dole to podepište.
Darryl tady není. Víš o něm něco?
Jo, no...
Nemluvila jsem s ním.
Máte průkaz totožnosti?
-Promiňte. -Což je dobře.
Podepište se dole.
Já nejsem pacient.
Tenhle člověk číslo osm, Elizah P...
Na to byste se neměla koukat.
To je důvěrná informace.
Tak proč to máte venku?
Lidi to mají podepisovat, ne číst.
Hledám kamarádku, a myslím, že tohle je ona.
Máte tu s ní schůzku?
No, to ne, ale...
Je to kamarádka a já mám o ni strach.
Můžete mi o ní něco říct? Cokoliv.
Informace poskytovat nemůžu, omlouvám se.
Je to moc...
Vy hledáte Elizah?
Ano, víte, kde je?
Jste ze sociálky nebo tak něco?
Ne, osobně se neznáme,
ale je v průšvihu.
Víte o ní něco?
Má světle zelený vlasy.
Netušíte, kde by mohla být?
Šla do Slauson Swap Meet.
-Slauson Swap Meet? -Přesně tak.
Netuším, co to je. Co to je?
Velký obchoďák asi dva bloky tímhle směrem.
-Dva bloky? -Jo.
Děkuju vám.
Duše Slausonu.
Bez Duše nemáte duši.
Najděte svou Duši.
Kruci, chtěla jsem kudrny.
Jsou hrozně dlouhý.
Promiňte, můžu se vás na něco zeptat?
Já jsem Maura.
-Para. -Těší mě.
Já jsem Lorena.
Adriana. Těší mě.
Hledám jednu dívku, která je ve velkých nesnázích.
Jmenuje se Elizah a já mám o ni strach.
Je také trans.
-Ona... -Jak vypadá?
Má zelený vlasy.
Neviděly jste ji třeba na ulicích?
Elizah?
Jakých ulicích?
Chtěla jsem říct...
Ne, ne, tak jsem to...
Chtěla jsem říct... Ne.
Myslím obecně na ulicích.
-Chci říct... -Páni.
Já jsem studentka.
Ony dělají zkoušky na sestry.
-Přesně tak. -Takže jaký ulice?
Omlouvám se.
Urazila jsem vás a je mi to líto.
-Jo. -Jasně.
-Zlomte vaz. -Nashle.
To je neomalenec.
Na ulicích? To jako vážně?
Doprdele práce.
To zní nechutně.
Hraju si s tvou hlavou.
Promiňte, potřebovala bych...
-Co to máte s botou? -Já...
Zničila jsem si botu. Potřebuju novou.
Měli byste tuhle ve velikosti 12,5D?
-Největší máme 11. -Opravdu?
Takže...
Máte lepicí pásku? Že bych ji oblepila.
Docela chvátám.
Pásku tu nemáme.
Ale možná máme izolepu.
Možná by pomohlo vteřinový lepidlo.
To nebude fungovat.
Vteřinový lepidlo bych teda vážně nedoporučoval.
Jakmile ho otevřete, dostane se vám na prsty
a takhle vám je slepí dohromady.
Celý den pak budete ukazovat „všechno v cajku“.
Lidi si myslí, jak to není super,
ale není to super.
Dojdi pro tu izolepu.
-Pomoz mi. -Díky.
Něco vymyslíme.
Já vám něco povím.
Tohle nepůjde!
Mohl bys zavřít pusu?
Musíš to vzít zubama. Jinak to neodlepíš.
Na zuby kašlu.
Mám na to lesbický nehtíky.
Tímhle mi moc nepomáháš.
-Konečně. -A mám to.
Jako po másle.
-Děkuju vám. -Helemese.
Tady máte.
-Moc vám děkuju. -Nemáte zač.
Přeju hezký den.
Dobrý den, budete si přát?
Dal bych si fazole a rýži.
-Hranolky a malou colu. -Hranolky, dobře.
A malou colu, bude to sedm dolarů.
-Všechno máme čerstvé. -Dobře.
-Perfektní. -Bezva.
Dobrý den, přejete si?
To budou dva dolary.
Dobře.
Dobrý den, přejete si?
Krucinál.
Víte co?
Asi jsem si zapomněla kabelku.
Nemám kabelku.
Promiňte mi.
Musela jsem doplnit elektrolyty a...
Ale asi vím, kde je. Nechala jsem ji...
na klinice.
Dojdu tam, vezmu si ji
a zaplatím vám.
Ale to pití tu nechte.
Pohlídám vám ho. Nic se neděje.
Až se vrátím,
dám vám obří dýško.
Dýško mi dávat nemusíte.
Nic se neděje.
Při zavření musí odpovídat prodané zboží
a peníze v kase.
-Pokud to nesedí... -Elizah!
-Promiňte! -Elizah!
-To jen tak odejdete?
Ahoj.
To jsem já.
To jsem já. Maura!
Pojď ke mně, to nic.
Já jsem Maura, neboj se.
Ta z telefonu. Pamatuješ?
To není anonymní?
Je to anonymní,
ale já o tebe měla strach.
Jsi v pořádku?
Vy jste ta zlodějka?
-Cože? -Ukradla jste to pití?
-Já nic neukradla. -Ale ukradla a víte to.
Já nic neukradla.
Říkala jsem vám, že jsem ztratila kabelku a že...
Já vám ty peníze dám.
Peníze mě nezajímají.
Jde o princip. Přijdete si do obchodu,
a myslíte si, že je všechno vaše.
-Ne. Ne. -Pojď ke mně.
Půjčila bys mi dva dolary? Nemám kabelku.
Musíte jít se mnou.
Já nejsem zločinec.
Ale jste.
Potřebuju s ní mluvit.
Mám zavolat policii?
Obtěžuje vás ten chlap?
Heleďte, to není chlap. Vypadá snad jako chlap?
Pachy vycházející z té manikúry
jsou na kryté prostory moc silné.
Je to zcela zřejmě ekologicky závadné.
Zvedněte se, až budete moct.
-Opatrně. -Na tři, dobře?
Pozor, projíždíme.
Co to se mnou je?
Uklidněte se, madam.
Kam to jedeme?
-Asi tu máme duševní poruchu. -Už to tak vypadá.
Okres nechce, abysme je vozili.
Počkat, kam mě to vezete?
Do nejbližší nemocnice,
což je okresní.
To ne.
Neberte mě do okresní.
Ne, prosím. Vezměte mě do Cedars-Sinai.
-Nebojte se. -Jsem Židovka.
Vezměte mě do Cedars, prosím.
Nebojte, mají tam kvalitní doktory.
Jmenuju se Pfeffermanová.
Rozumíte? Pfeffermanová.
To zvládnete.
Čekáte na zázrak. Čekáte na to, až se rozestoupí moře.
Jenže to je starý zázrak.
A co tohle? Co kdybyste ten zázrak byli vy?
Co když se musíte spasit sami?
Co pak?
Kreativní dohled Kristýna ami?