Bună dimineața!
Bună, scumpo!
- Avem cafea? - O grămadă.
Ai greșit direcția. Acolo e, prințeso.
Mulțumesc.
Mulțumesc că m-ai lăsat să dorm aici.
Da, îți stă bine în chimonoul meu.
Cum ai dormit?
Nu prea bine, sinceră să fiu.
E o căldură uscată în foișor
și nu găseam aerul condiționat.
Nu am așa ceva.
Dar poți să vorbești cu Sal, când e eliberat.
O să fie eliberat în curând?
Eliberare condiționată.
- Excelent! - Da, peste două săptămâni.
Spune-ți rugăciunile!
- Are un plan? - Sal are mereu un plan.
E închis pentru infracțiuni intelectuale.
Cum a pățit-o și Martha Stewart.
O ador pe Martha Stewart.
Arăți incredibil!
- 'Neața, târfelor! - Bună!
Cum te trezești... Cum e posibil așa ceva?
Ultima oară te-am văzut pe ring cu pușcașul marin,
apoi ai dispărut.
Te-a cărat ca pe un soldat rănit.
Păsărica mea e un soldat rănit.
Are păsărică adevărată?
Scuze!
Sunt aici, poți să mă întrebi.
- Spune-i ce mi-ai zis și mie. - Rahat!
Pot să...
Ce e, fată? Spune!
Ai păsărică?
- Adică ai... - Păsărică adevărată.
Da.
A costat 15.000.
De asta nu înțeleg
de ce mai umblă cu obsedații de transsexuali.
Prefer să le spun transamorezi.
E enervant.
Îmi place să mi-o tragă.
- Da. - Pentru cei care ne-o trag!
- Pentru cei care ne-o trag. - Mda, regină!
Da, regină.
Mda.
Mda, regină.
- Nu e chiar... - Mda, regină.
Putem să nu mai facem asta?
O să-i iasă cândva.
1 IANUARIE 1994
Doamne!
Scumpo!
E prietena ta, Tennessee?
Intră cu ea în școală.
Mamă! Mamă, du-mă tu!
- Nu, e târziu. - Te rog!
Am multă treabă. Îmi pare rău.
Nu uita că weekendul ăsta stai cu tata.
O să-mi fie dor de tine.
- Te iubesc! - Și eu.
Da. Citește documentele și semnează.
Bună, Barb!
- Bună, Sarah! - Ce faci?
- Bine. - Da?
Da.
Ce e asta?
Comitetul Treburilor Serioase.
Gunoaie, afișe, deșeuri electrice.
Tot ce le scapă celorlalți.
E perfect pentru părinți care vor să pară implicați.
E ideal pentru mine.
Nu, tu nu ești...
Nu. Nu poți face parte din comitetul meu.
Da, înțeleg.
Dar voiam să mă înscriu undeva.
Nu știu, toată lumea face ceva și...
Nu știu ce știe lumea.
Mulți oameni știu multe lucruri.
Lumea bârfește.
Mulțumesc. Mă simt mai bine.
Adică...
Nu e obligatoriu să fac asta. Putem să bem o cafea...
Cafea? Nu.
Nu beau o cafea cu tine.
Îmi pare rău că te deranjează limitele pe care le impun.
Nu știu ce înseamnă asta, dar... Bine.
În regulă.
Vino încoace!
Vulturul a aterizat.
Hai acolo, o să stai în camera mea.
- Aici? Tare! - Da.
- Aici? - Da, pe stânga.
Cearșafurile sunt vechi, o să-ți iau altele.
- Veioza e stricată. - Nu-i nimic.
Dar am văzut una frumoasă la magazinul MOCA.
Ți-am luat asta mai devreme.
O lumânare cu aromă de piele. Miroase!
- Da. - E super!
- Îți place? - Da, e excelent. Mulțumesc.
O să pară o prostie,
dar pot să-ți spun tată?
Da, cred că da.
Trebuie să mă gândesc?
M-am gândit, răspunsul e da.
- Bine. Ești sigur? - În regulă?
Da, sigur. Te ajut să despachetezi?
Nu, mulțumesc.
- Bine. - N-am mare lucru.
- Mulțumesc. - Bine.
- În regulă. Ne îmbrățișăm? - Da.
Bine.
LINIȘTE ȘEDINȚĂ
SCUTIRE DE LA ORĂ LUNI.
Chiar aici, în locul ăsta,
sub scări, în „teritoriul nimănui”.
Câte făceam aici!
- În timpul orelor? - Îți place? Da, în timpul școlii.
Norocosul număr 11. Aici e.
- Să văd dacă-mi amintesc. - E numărul meu preferat.
Dă-l naibii! Uite!
Haide!
- L-ai stricat. - Știu.
Erai cuceritor?
M-am distrat. Dar tu?
Ești un puști arătos. Sigur ai succes.
Am cunoscut câteva fete în sensul biblic.
- Serios? Stai puțin! - Cel puțin patru sau cinci.
Patru sau cinci fete sau patru sau cinci ocazii?
Fete.
N-am mai spus nimănui asta.
- Hai să te înscriem. - Da.
Dl Slaughter mai predă?
Nu.
Dl Irons, responsabilul cu disciplina?
Nu, a plecat demult. Dar am auzit povești despre el.
Era un dur.
Umbla pe holuri cu o paletă. Ce nebunie!
Scria pe ușa lui: „Responsabil cu disciplina”.
Sunteți tutorele lui?
Nu, tatăl biologic.
Dar putem chema tutorii să semneze.
E ceva mai complicat. Locuiește cu mine.
- Și dv. locuiți în district? - Da.
Bine, Colton. Bine ai venit la Pacific Palisades!
Mulțumesc. Pot să primesc dulapul cu numărul 11?
Pare nepotism.
Nu e.
Îți prezint câteva cunoștințe.
Poate nu fac postuniversitara în LA.
Uite-l!
- Salut, Carl! - Profesore Pfefferman, uită-te la tine!
- Mulțumesc. Mă bucur să te văd. - Și eu.
- Putem lua loc? - Sigur.
- Mulțumesc. - Luați loc!
Deci...
Cum îți merge? Ce face Hobbsy?
Bine, știi cum e.
O să fie aici veșnic.
Da, pentru că nu-l angajează nimeni.
Da, speram să-l iei cu tine.
- E la a treia soție. - Are bani.
- Serios? - Da.
Leslie, voiam să ți-i prezint.
- Ali Pfefferman. - Bună!
Leslie Mackinaw.
- Bună! Ali. - Bună! Ali.
- Îmi pare bine. - Și mie.
Leslie. Numele îmi sună cunoscut. Te-am citit în facultate?
Am dreptate? Ești poetă.
Așa e.
Ești extraordinară.
Mulțumesc mult.
Leslie e omul ideal
cu care să faci studii feministe.
Cred că trebuie să te duci în altă parte pentru asta.
Aici, „femeie” e un cuvânt urât.
Și eu sunt un membru important
al noului departament de studii de gen.
Sigur că da.
- Pe tine te știu. - Ne cunoaștem, nu?
Am fost colegi la Berkeley?
- Ce e? - Conduceai Perspective on Politics.
Da, mai mulți ani. Te-am publicat?
Am vrut să fac parte din redacție.
Dar m-ai blocat.
Eu n-am blocat pe nimeni.
Adică...
Ai fost unul dintre candidați?
Da, am candidat în fiecare an, timp de zece ani.
Eu și camaradele mele am candidat.
Am candidat iar și iar.
Dar tu acceptai doar bărbați.
Și o tipă cu niște țâțe imense,
de la care nu-ți puteai lua ochii, dacă-mi amintesc eu bine.
Doamne, făceai parte din grupul ăla!
Drăguț din partea ta că ți-ai amintit.
Cele Șapte de la Berkeley. Eram năpasta administrației.
Am alungat un rector.
- Ce e un rector? - Exact.
Leslie, vreau să știi
că nu mai am aceleași principii ca atunci. Bine?
Îți cer scuze, dacă asta te ajută cu ceva.
Sincer, nu-mi amintesc mare lucru.
De ce ți-ai aminti?
Nu!
Haide!
- Lovește, gol! - Băga-mi-aș!
Pauză! Vin imediat.
M-ai speriat de moarte.
- Ți-ai descuiat singură? - Da.
Să nu mai faci asta!
- Te rog! - Mi-am uitat salteaua de yoga.
Parcă erai o fantomă.
M-ai speriat de moarte.
- Bună! - Mamă.
Ce cauți aici? Nu e ziua ta.
Știu. Dar mi-am uitat salteaua de yoga...
Mama a venit într-o vizită scurtă.
Am venit s-o iau. Bună, Barb!
- Salut! - Ne reîntâlnim.
Ce mai faci?
Bine, stau cu copiii.
Cum merge treaba la Comitetul Țâțelor Grase?
E Comitetul Treburilor Serioase.
Glumeam.
Barb, dacă vreți să rămâneți,
îi spun lui Melanie să mai ia pește.
- Și vin. - Îmi place peștele.
Iubita ta cumpără pește?
Dați o petrecere.
Nu e o petrecere, doar o cină.
Asta fac oamenii. Se întâlnesc și mănâncă pește.
Pește la grătar.
Ne simțim bine împreună.
O să faci pește la grătar.
Bine. Îmi iau salteaua de yoga.
Băga-mi-aș!
Doamne!
La scurt timp după transformare, am cunoscut un tip.
Eram la magazinul Sprint, cu nepoata mea de patru ani.
Tipul vine și-mi zice:
„Ieși cu bărbați?”
I-am zis: „Da.”
Și întreabă: „Care-i tariful?”
„Care-i tariful?”
Ce poveste!
Ca femeie transsexuală, apreciez că mă vrei
pentru că sunt trans. Nu mă supăr.
Dar mă deranjează replicile nepotrivite,
de genul: „Ești complet funcțională?”
O nesimțire.
Cred că mulți dintre ei își ascund adevărata față.
De fapt, sunt homofobi sau transfobi
și așa se exteriorizează.
Unii reușesc să facă tranziția.
Alții se blochează.
Și nu pot trece mai departe.
Ai fost foarte tăcută.
Ce-ți trece prin cap azi?
Am întâlnit azi
pe cineva din trecutul meu,
de când lucram la Berkeley.
Făcea parte dintr-un grup feminist radical.
Cele Șapte de la Berkeley.
Ardeau imagini cu noi.
Credeau că din cauza noastră nu progresează.
Și așa și era. Le împiedicam. Ăsta e adevărul.
Adică...
am rănit oameni.
O să le trimit formularele părinților lui,
să fie totul în regulă, e înscris, bum!
Ce ușor! E așa simpatic!
Jur! Să-l fi văzut.
A lăsat o impresie incredibilă.
N-am discutat despre asta, dar presupun
că o să stea în camera de la subsol, nu?
La mijlocul anului, pentru că ne trebuie camera...
Da, îl trimit în șuturi la subsol.
O să asculte de mine, clar?
Cu siguranță.
Am citit un articol despre copii adoptați.
Scria că joacă un rol permanent,
pentru că vor să fie păstrați.
Da. El nu face asta.
E un tip convențional.
Hei!
Ce-i cu tine?
Ce e?
E prea mult?
Da.
Am liste în cap, Joshie. Știu.
Mereu...
- Da, știu. - Da?
- Acum știi? - Da.
- Chiar știi? - Da.
Știi ce e în vârful listei?
Ce anume?
Mă duc la templu, țin un curs,
oamenii văd că îmi crește burta,
dar degetul meu e golaș.
- Am înțeles. - Atât. Bine.
Poți să tai asta de pe listă chiar acum.
Vorbesc serios. Hei!
- Noapte bună, Josh! - Mă ocup eu.
- A fost demențial. - Ce?
Nu.
Știu. Iei un avion care scrie pe cer
și scrii: „Mărită-te cu mine, scumpo.”
Ce zici de un St. Bernard?
Îi pui un diamant galben, mare, la zgardă.
Un diamant galben pe un St. Bernard.
Poți să-i faci o hartă a comorii...
- N-are 13 ani. - ...cu indicii.
Așa vreți să procedăm?
Colton știe ce e de făcut.
Nu-i așa, drăgălașule?
Nu.
Da, dar... Nu știu,
probabil că aș alege ceva
cu o trăsură cu cai, o prostie.
Îmi place. Dacă mă ceri așa, accept.
Dar mai întâi trebuie să iei inelul.
Să-l creez, să-l comand?
Am eu pe cineva, stai liniștit.
Verișoara Esterley e căsătorită cu Leonard Reifman.
- Pe bune? - Da.
Lucrează cu bătrânii ăia cu lupă,
care circumcid diamante. Moheii diamantelor.
Asta îmi trebuie. Un mohel al diamantelor.
Tipul e incredibil.
Stai puțin! O clipă...
Partea asta.
Nu e rea.
Ce faci, Joshie?
Doamne! Cred că Joshie are o idee pentru cerere.
- De ce nu ne spui? - Știi?
Ce o să faci?
- Spune-ne imediat! - Nu.
- Uitați-vă la el. - Nu.
- Spune! - Ești penibil.
Pe ecranul mare, la meciul cu Clippers.
Da, am citit-o în facultate.
Băga-mi-aș! Sunt supărată pe mine
că în primul an am băut și mi-am tras-o.
Gata. „Leslie Mackinaw, poetă și critică americană,
„a publicat peste 40 de volume de ficțiune, poezie”
și un libret.
- Puneți mâna pe mușchi! - Frumos!
Ați citit-o pe Leslie Mackinaw?
Sunt lesbiană, normal că da.
Aveam o iubită care și-a botezat pisica Leslie Mackinaw.
- Și eu. - Doamne!
O fi aceeași tipă?
- E aceeași. - Da.
Ar fi fost la nivelul lui Jack Kerouac sau Allen Ginsberg,
dacă nu trăiam într-un patriarhat.
Dacă nu trăiam într-un patriarhat?
Dacă nu trăiam într-un patriarhat.
Cred că locuiește în Oakland.
Sau în alt oraș de lesbiene din nord...
Lucrează la UCLA. Ali ar putea învăța acolo.
Sfinte Sisoe! Poezia asta...
„Mereu îmi așez păsărica între copaci...
„Ca o cascadă
„Ca o ușă către Dumnezeu ca un stol de păsări
„Pun gaura iubitei mele pe coama unui val
„Ca un steag căruia să-i jur credință
„Asta e țara mea
„Aici, când suntem singure în public
„Păsărica iubitei e o insignă
„Un baston, o cască
„Fața unei căprioare
„Un buchet de flori
„E o cascadă
„E un râu de sânge
„E o Biblie
„E un uragan
„E un proroc”
Pfefferman.
Ai scutire de la oră?
Știi,
când cineva se plimbă pe hol
fără scutire,
o caută cu lumânarea.
DL IRONS RESPONSABIL CU DISCIPLINA
Hai în biroul meu!
Exact.
Ce fată obraznică!
Știi ce pățesc fetele
care uită scutirea, nu?
Da.
Ce fată obraznică!
Nu-i așa, Sarah?
Da.
Așa.
Ești obraznică. Da.
Dă-ți drumul pentru mine!
Bună, iubito!
Bună!
- Vino încoace! - Da.
- Ce se întâmplă? - Bine.
Ce? Stai!
Nu.
Ce...
Dacă faci ce cred eu,
- ...nu vreau... - Josh Pfefferman.
Nu.
- Joshua... - Nu.
- Am trecut prin atâtea! - Nu. Ridică-te!
Te rog, ridică-te!
- Am repetat tot... - Trebuie să te ridici.
... lasă-mă s-o spun.
N-ai încredere în mine.
De ce n-ai avut încredere în mine?
Mă ocupam eu.
Ți-am zis...
Doamne!
Iartă-mă!
Îmi pare rău. Voiam s-o tai
de pe lista ta.
Proastă decizie!
Bine.
- Lasă-mă un pic... - Bine.
Spune-mi ce-ți place.
Și ce nu-ți place.
Unde vrei să fii atinsă.
Cum vrei să fii atinsă.
Ce te excită?
Putem s-o facem, pur și simplu, acum?
Data viitoare, îți spun tot.
Subtitrarea: Robert Ciubotaru
Redactor Cristian Mircea taru