Сім'я Сари?
Так.
Спершу сім'я Сари.
- Ідіть сюди! Мапо! - Сюди!
Пфефермани!
- Почнімо свято! - Бігом.
Якщо ви з дітьми, стежте за ними.
- Мамо, мені спекотно. - Готові?
- Де фотограф? - Стійте тут.
- Куди нам дивитись? - Реджі!
- Не знаю… - Ось він.
Мамо, навіщо мені…
А де Б'янка?
- Пфеферман. - Б'янко!
- Де вона? - Іди сюди, люба.
Ти маєш бути в кадрі.
Лише члени сім'ї.
- Колтон також. - Стійте, я окуляри зніму.
- Стривайте… - Ну ж бо.
- Ну ж бо! - Годі чекати.
Чого ми чекаємо? Зробімо фото.
- Добре. - Обережно.
- Так спекотно. - Усі готові?
- Стривайте. Елло, припини. - Ну ж бо.
Равинка Ракель також член сім'ї.
Це ж сімейна світлина.
Зробімо разом наступну.
Ну ж бо, Ракель.
Усе добре, зроби фото з нами.
- Хто ще хоче? - Гаразд.
Роздули з мухи слона.
Ходімо, поки не розтанули. Дітям уже набридло.
- Гаразд. - Боже… Яка спека!
- Усі готові? - Ні!
- Розступіться. - Чекайте.
- Хоч чого б не… - Ні. Сюди.
- Усе гаразд? - Так, добре.
Чому всі кричать?
Моє взуття вислизає.
- Добре, нарешті. - Усі готові?
Равинко, прибереш теку?
Звичайно. Потримаєте?
- Вибачте. - Не хвилюйтеся.
Теку віддали, жодних тек.
- Усі готові? - Так.
Усміхайтесь широко, як Сінді Лу в Хтовіллі.
Усі разом: «Сінді Лу».
Сінді Лу.
Боже, які всі серйозні.
- Усі разом… - Спробуймо щось єврейське.
Єврейське? Без проблем. Усі разом:
«Плесніть мені вина».
Плесніть мені вина.
Я хочу апельсинового соку.
- Просто фотографуй. - Гаразд.
- Це принизливо. - Віддає антисемітизмом.
- Народ! - Хотів розвеселити.
Не гальмуй. Я приведу Кешменів.
- Ханука. - Усі разом: «Ханука».
Ханука.
- Ханука? - Чудово.
Так не усміхнемося.
Так, Кешмени!
Мені потрібні Кешмени.
То ми закінчили?
- Стривайте. - Стійте.
- Зачекайте.
- Назад. - Стійте!
Кешмени, сюди.
Повертайтеся назад.
- Тату! - Боже!
Хвилину.
Назад на палубу, капітане!
- Стривайте. - Хвилину.
Мені підборіддя підняти чи опустити?
Зараз знепритомнію.
- Ви мене чули? - Посуньтеся.
- Що ви сказали? - Підніміть.
- Що він сказав? - Каже, підійняти.
Маєш гарний вигляд. Ось так. Трохи нижче.
Це все? Ні, ще раз.
- Ще. - Зараз зомлію.
Ми ж не за одну світлину платили.
Усі зберіться, сфотографуємось.
- Точно. Нумо… - Зберіться.
- Як вас звати? - Реджі.
Реджі, мені краще підійняти чи опустити голову?
Краще підійняти, пане.
Це…
- Вибачте, це Мора. - Перепрошую, підійміть.
- Каже, підійняти. - Підійміть.
- Він мене паном назвав? - Так.
- Усе, годі. - Добре.
- Добре, ходімо. - Зроблено.
- Кешмени. - Так, вони.
- Чудово. - Кешмени.
Ти чого?
- Що з тобою? - Вибач.
- Я ж тебе попереджав. - Це не повториться.
Мені потрібні мої…
Мої колишні дружини.
Привіт, Барб.
Барб і Квінн!
Мої колишні дружини, ну ж бо.
Гаразд.
«Дружини-сестри».
Вона нас збирає як лесбійських ляльок.
Що? Сюди!
- Є розмова. - Добре.
Де фотограф? А ось він.
Фотограф тут.
- Усі разом… - Трохи назад.
«Кохання переможе!»
- Так. - Кохання переможе!
Молодці!
ОЧЕВИДНЕ
1 СІЧНЯ 1994 РОКУ
Досить чіплятися до Ракель, наче їй тут не раді.
Я ні до кого не чіпляюсь.
Але я не завжди рада.
Я така сама гостя на весіллі.
Ні. Ти намагалася розлучити нас.
Гаразд, створю нагадування в календарі.
«Нагадати дівчині брата,
що я помилялася, вважавши його німфоманом».
Не сьогодні.
Негайно.
- Зараз? - Так.
Слухай.
Гаразд, скажу.
- Вона вагітна. - Що?
- Так.
Я стану батьком.
Отакої.
Не смію казати, що ти вже батько.
Ні, не так…
Я стану батьком, з дитиною,
і вперше все буде, як належить.
Я знатиму, що в мене є дитина.
Господи.
- Добре. - Так.
- Але слухай. - Гаразд.
Нікому не кажи.
Ми помочилися на папірець. Поки що все.
Я нікому нічого не скажу.
Від нього залетіла равинка?
Ага. І знаєш що? Я не проситиму вибачення.
Чхати на вагітність.
Алі, прошу, не роздувай.
- Сьогодні мій день. - Знаю. Твій день.
І я про те саме.
Навіщо він привертає до себе увагу?
Навіщо мені це кажеш? Тепер ти привертаєш увагу.
Брови із зовнішнього боку не надто темні?
Гадаю, занадто.
Я зійшла з розуму? Ми говорили про брунатний?
Ми домовлялися про брунатний відтінок, а це як смола.
Двоє дітей. Багатодітна сім'я.
Парад навіжених.
Ану стійте!
З глузду зведете. Я не можу бігати.
Усім привіт.
Ви доведете мене до інфаркту.
Мамо, а де тато?
Він не прийде.
- Я ж казав. - Чому?
Тата не буде.
Я його не запросила.
Геть із ліжка!
Діти, знаєте, що я згадала?
Нам треба попрацювати над розкиданням пелюсток.
- Дуже важлива справа. - Господи.
Дуже важлива.
Усе весілля залежить від вас.
Тому робіть як слід.
У Ґрейсі більше пелюсток.
Ходімо вам теж жовті пелюстки знайдемо.
- Так не чесно! - Хутко.
- Але він мій тато! - Усе добре.
Усі геть звідси.
Вона хоче тебе бачити. Я попросила тебе не засмучувати.
Брови надто темні.
Ми це виправимо, дякую.
Як мені бракує тебе й нашого ЖК.
Знаю. Прийшли власники й вигнали всіх нетрадиційних.
- Кляті яппі. - Ага.
- Як тобі в Шеллі? - Добре.
- Так? - З нею спокійно.
Ми такі близькі.
Вона як рідна.
Як рідня.
Вона мені рідна.
Люба, ходи сюди.
- І ти також. - Дай тебе заспокою.
- Привіт. - Привіт.
Ось так, на зап'ястя.
- Приємно. - Ти золото.
- Приємно. - Так дуже приємно.
Господи.
Що таке?
Моя сестра приїхала.
- Ні. Бути не може. - Так.
І з нею Саймон.
Лише глянь на них.
Він такий дивак.
- Здоров. - Привіт.
- Ну, як ти? - Нормально.
- Спілкуєшся з народом? - Ага.
А вони з тобою?
Звісно. Дуже приємні люди.
- Чудово. - Добре тут.
Розслабся вже.
Це твоя родина.
Ми все одно тебе любимо.
І я тебе люблю.
Так, народ! Слухайте!
У нас немає сторони нареченого та сторони нареченої.
Сторона нареченої і нареченої. Ясно?
Сідайте де хочете.
- Привіт. - Треба поговорити.
Хто покликав тітку Брайну?
Чорт. Вибач.
Вибач, я хотіла тобі сказати.
Ми трохи нервували. Сара не має друзів.
- Вона не має друзів. - Боже.
Лен забрав друзів при розлученні,
а в Теммі стільки народу.
Так що… Вони дружать у фейсбуці.
У фейсбуці?
Вони грають у «кристалики» кілька місяців.
- Що? - Які ще «кристалики»?
Гра «Кристалики».
Гра з кольоровими кристалами. Розставляєш їх у лінію,
а на бонусному рівні на вас чекає кіт із лазерним поглядом.
- Привіт. - Привіт.
- Мої вітання. - Дякую.
Боже мій.
Подивися на себе.
Гаразд.
Поглянь на мене.
Слухай, скажу прямо.
Я боялася, що мама не винесе цього,
тому я її не відвідувала.
Ти й раніше не приходив.
Ти прийшла про це нагадати?
Ні, бо Сара запросила.
Сама не знаю навіщо.
Я теж не знаю,
але ти прийшла.
Займу місце, поки його не зайняли.
Гаразд.
Джуді.
- Вітаю. - Дякую.
- Мати нареченої. - Дякую.
Маєш гарний вигляд. Пофарбувалась?
Так, трохи. Господи, а він точно наш?
- Він не схожий на нас. - Знову починається?
Згідно аналізу ДНК, він син Джоша.
Статура як у батька Ріти.
Виявляється, він був штовхачем ядра з Норвегії.
Привіт.
- Привіт. - Привіт.
- Привіт! - Привіт усім!
Лише глянь на себе.
- Годі тобі. - Ти неймовірна.
Немов тістечко з кремом.
Як гарячий рушник у першому класі.
- Через ярмулку? - Так.
Забирайся.
- Іди. - Добре, побачимось.
Прошу всіх сідати, церемонія розпочинається.
- Вона хоча б вдала, що рада? - Ні.
Змії не радіють.
Вона як тумбочка із зачіскою.
Зневажала мене, коли я була чоловіком.
У дитинстві
звинувачувала мене в тому, що я носила її одяг.
А ти носила?
Ну звісно.
Слухай, вона сумнозвісна гомофобка.
Не знаю, навіщо вона тут.
- Безплатно поїсти. - Ні, справа не цьому.
Подивитися на ось це. Ось що їй треба.
Господи.
- Ну й ну! Усе гаразд? - Так.
- Ти красуня. - Дякую.
Дозволь запитати.
Ти запросила тітку Брайну?
Так.
- Навіщо? - Мені були потрібні люди.
За що ти так зі мною?
Ти маєш нас.
Не розумію. Ви з нею дружите у фейсбуці?
Вона хвилюється, це нормально.
І я на весіллі нервувала.
Наїлася таблеток.
Брайна могла прийти з бабусею Роуз.
Було б чудово.
Чудово, але бабуся хвора
й не встає з візка.
Зараз усі роз'їжджають в інвалідних візках.
Якось я каталася на атракціонах у Діснейленді,
і там була жінка у візку.
З кисневим балоном.
Якщо любиш, завжди знайдеш вихід.
Зрозуміло. Хай там що, зробімо як у Діснейленді.
Ти пила таблетки для схуднення?
- Ти ж знала. Тому в домі було чисто. - Не знала.
- Ти тому звільнила Наві? - Ні.
Частково, але я хотіла заощадити.
- Сама справлялася. - Гаразд.
- Дякую, тату. - Люблю тебе, сонечко.
Яка сукня!
Така гарна.
Неперевершено!
Подивіться на пелюстки!
Зобов'язання.
Цілі вселенні…
- Таке кохання. - Це…
Що таке підтримання? У темряві…
І в радості…
…є свідками радості…
У пустелі…
Словами Мішель Ндеґеочелло…
Моя люба,
даю слово рости з тобою,
насолоджуватися твоїм зростанням,
кохатися з тобою,
творити кохання з тобою.
І головне — надихати тебе
бути кращою версією себе…
МИ КУПУЄМО ПОТВОРНІ БУДИНКИ
…яку ти…
Саро, прочитаєш обітницю?
Можете поцілувати наречену.
Час розбити склянку!
Мазаль тов!
Равинка залетіла від Джоша.
Що? Вона вагітна?
Дихай, мамо. Що там далі?
Матимемо дитину?
- Далі в нас… - Розважся сьогодні.
…їжа після тосту?
Це твій вечір. Джентльмен про все подбає.
- У нього чудовий… - Мамо!
- Мамо, ти мене не слухаєш! - Джуді.
Мамо!
- Матимемо дитину. - Мамо.
Равинка матиме дитину.
Запрошуємо на сцену капітана Джима Кешмена
на традиційний танець із дочкою.
Мені один рік залишився, щоб здобути бакалавра.
Зможу, нарешті, піти до магістратури.
Хочеш стати вчителькою?
Не знаю. Не обов'язково.
Вчитимуся, здобуватиму знання.
Як бабуся Роуз?
Вона на Плутоні.
Мені соромно, що ми її не відвідуємо.
Ще б.
Тато вважає, що ти нас усіх ненавидиш.
Ні. Не всіх.
Де моя дівчинка?
БЕРЛІН, 1933 РІК
- Джоше, де Сара? - Не знаю.
Саро!
Привіт.
Чому ти дозволила мені одружитися?
- А ти не хотіла? - Ні!
Ні. Не хотіла.
Я не хотіла. Чому ти дозволила?
- Боже, що я накоїла? - Це просто паніка.
- Так буває. - Ні, краще б…
Ці довбані стосунки з Теммі — це приступ паніки.
А це? Це по-справжньому.
Мені треба помочитися. Це на все життя.
Я не хотіла кидати Лена.
Я сама не знаю, чого хочу, і це так жалюгідно.
Добре. А тепер просто дихай.
Я до біса ненавиджу Теммі.
Її та всю її кляту дурну сімейку.
Довбані білі протестанти.
- Дихай. - Гаразд, зажди.
У мене не виходить, бо ти тут.
Хочеться, але не виходить.
- Мені піти? - Ні, не йди.
Не йди нікуди.
Помовч секунду.
Гей, стійте.
Я так і не знайшла Сару.
Зачекайте!
Моро, Шеллі! Де Сара? Не можу ніде її знайти.
Поки наречена не прийшла,
порадіємо, що Джош матиме дитину.
Ідемо, мені потрібна допомога.
- Ідемо. - Джоше.
Кому ти сказав про дитину?
Нікому.
Звідки знає твоя мама?
Вона не знає.
- Добре, ми… - Що мені робити?
Добре.
Боже.
- Усе гаразд, люба? Тобі щось… - Не гаразд.
Я не хочу бути дружиною. Не хочу.
Чорт забирай, мені ж тепер її до кінця життя не позбутися.
Я зв'язана законом із тією проклятою жінкою.
Це кінець!
Ну, взагалі-то,
це ще не кінець.
З юдейської точки зору ви одружені.
Але…
Я хочу сказати,
що не за законом.
Поки що.
Як це розуміти?
Ми ж поставили підписи.
Маю надіслати документ до міста.
Там треба поставити спеціальний штамп.
Чекай, то ти ще його не надіслала?
Коли б я встигла, Саро?
Я що, мала на цих підборах після церемонії
прямо в Палм-Спрінгз побігти? І поштову скриньку шукати?
Не знущайся.
Я тобі серйозно кажу.
- То… - Документ досі в мене.
Отже, я незаміжня.
Правильно. Поки що ні.
Гаразд, а до чого тоді весілля?
Усе це…
Це ритуал.
Такі звичаї.
Дуже дорога вистава.
- Геніально. Це вистава. - Що?
А ми у своїх костюмах. І ти незаміжня.
- Ні? - Ні.
Я незаміжня!
Це дорога вистава.
Я незаміжня!
- Це театр. - Я незаміжня!
- Ти незаміжня.
- Гаразд? - Я незаміжня.
Саро.
Люба, як ти?
Усе добре.
Іди сюди, люба.
- Зажди хвилину. - Добре.
Брайно.
Дякую вам обом,
що прийшли. Ти молодець.
Буду в машині, мамо.
Знаєш, я хочу
навідатися до мами.
Невже? Хочеш побачити маму.
Не смій, Морте.
Дай старенькій спокійно померти,
не дізнавшись про все це.
Домовились?
Можеш хоч раз подумати про інших?
Гаразд.
Я сказав Алі про дитину.
А вона розповіла мамі.
Прости мене.
Я думала, що ми почекаємо й разом усім розповімо.
Я лише хотів,
щоб вона краще до тебе ставилася.
Не треба так робити.
Обманув мене і вдаєш, що ощасливив.
Я знаю, що ти робиш.
Чекаєш, коли я розчарую тебе.
А тоді порадієш із цього.
Ти мусиш знати, що я зізнався Алі,
бо був дуже щасливий.
І так, я оступився, скоїв помилку.
Але я не хочу спостерігати, як ти рахуєш мої помилки.
І чекаєш на них,
щоб довести собі, що ми дарма зустрічаємося.
Зрозуміло? Або що тебе не можна кохати.
Ще і як можна.
І мене також.
Пробач, я не можу.
Сподіваюся, ти відчуваєш себе красивою.
Бо ти просто неймовірна.