‫עלילות מהלולאה‬
‫- מה יש לך שם? - תראה.‬
‫תראה לה.‬
‫גחלילית.‬
‫שש כפול שמונה.‬
‫- ארבעים ושמונה. - יפה מאוד.‬
‫שש כפול תשע.‬
‫חמישים וארבע.‬
‫שש כפול עשר.‬
‫היי, זה קל.‬
‫שישים.‬
‫יופי.‬
‫שש כפול אחת-עשרה?‬
‫מה אתה עושה?‬
‫במעמקי האדמה?‬
‫נכון שאומרים שמשהו בלתי אפשרי?‬
‫כן.‬
‫אני מוכיח שהוא אפשרי.‬
‫קול. אבא שלך הגיע.‬
‫בוא. זמן ללכת.‬
‫- בסדר. - בוא.‬
‫קדימה. להסיר כובעים בבית.‬
‫בעיות?‬
‫רק הסוג הרגיל.‬
‫תודה ששמרתם עליו.‬
‫אין בעיה.‬
‫היי, סבא?‬
‫בוא, תראה. לורטה תמות על זה.‬
‫מעולה.‬
‫הנכד שלך שכח לעשות חור לאוויר בצנצנת.‬
‫קחי.‬
‫היא כבר התקשרה?‬
‫עדיין לא.‬
‫בוקר טוב.‬
‫הי.‬
‫הלו?‬
‫שלום, דוקטור.‬
‫קול?‬
‫איך אבא שלי היה בגילי?‬
‫אז עבדתי הרבה שעות.‬
‫אתה רואה את זה?‬
‫בוא.‬
‫אל תפחד.‬
‫זה עושה משהו?‬
‫כן.‬
‫מה?‬
‫תצעק.‬
‫קדימה.‬
‫תעמוד שם.‬
‫קדימה.‬
‫שלום.‬
‫שלום...‬
‫זה הקול שיהיה לך בזקנתך.‬
‫המקום הזה...‬
‫הוא אומר לך מה יהיה אורך חייך.‬
‫תצעק שוב.‬
‫והפעם תספור.‬
‫שלום.‬
‫שלום...‬
‫זה טוב.‬
‫יהיו לך חיים ארוכים.‬
‫נראה אם תוכל לנצח שישה.‬
‫זה לא משחק.‬
‫פשוט תנסה.‬
‫בסדר.‬
‫שלום?‬
‫- זה מקולקל? - לא.‬
‫- אז מה הבעיה? - אין בעיה.‬
‫קול, אני...‬
‫אני צריך לספר לך משהו.‬
‫קול.‬
‫קול!‬
‫קול.‬
‫הרופאה אמרה כמה זמן?‬
‫זה תלוי.‬
‫אבל לא הרבה.‬
‫אז מה תעשה?‬
‫אעשה?‬
‫אני לא בטוח שיש הרבה מה לעשות.‬
‫אתה לא בטוח?‬
‫קול!‬
‫אבל הרופאה כן.‬
‫הרופאה מה?‬
‫בטוחה.‬
‫אני זוכרת את הרופאה כשהייתה ילדה קטנה. דוקטור בלרד.‬
‫מוזר כל כך‬
‫שאותה ילדה קטנה היא זאת שמסרה לנו את החדשות האלה.‬
‫כן. טוב, היא כבר לא ילדה קטנה, קלרה.‬
‫לא, אני יודעת את זה. אבל היא הייתה.‬
‫- מה הפואנטה שלך? - אפשר להביא לכם משהו?‬
‫- כוס מים? - לא.‬
‫לא. פשוט רצינו שתדעו.‬
‫- רצינו שתדעו את המצב. - כמובן.‬
‫איך אתם רגועים כל כך בנוגע לזה?‬
‫דברים כאלה קורים.‬
‫- כן, אבל אתה עדיין... - היי, מה נוכל לעשות?‬
‫ראס?‬
‫כפי שאמרתי קודם, אין מה לעשות.‬
‫פשוט רצינו שתדעו.‬
‫כמובן.‬
‫נכון.‬
‫קול?‬
‫תסתלק.‬
‫קול?‬
‫תסתלק!‬
‫קול, אל תדבר אליי ככה.‬
‫פתח את הדלת.‬
‫חשבתי שלא תפתח אותה.‬
‫שב.‬
‫אתה יודע, אבא שלי מת כשהייתי בגילך.‬
‫כולם עמדו מסביב ודיברו.‬
‫אני זוכר שחשבתי שאף אחד לא מארח לגופה חברה.‬
‫היא שוכבת לבדה בפינה.‬
‫אולי יש משהו במעמקי האדמה.‬
‫שיציל אותך.‬
‫לא. בלתי אפשרי.‬
‫אז תעשה שזה יהיה אפשרי.‬
‫לאן הולכים כשמתים?‬
‫לקנקן.‬
‫- מה זה? - זה כמו אגרטל.‬
‫- לפרחים? - כן.‬
‫אבל לאנשים.‬
‫לא תיכנס.‬
‫מצמצמים את הגוף שלך לאפר.‬
‫מי?‬
‫האנשים שעושים את זה.‬
‫אבל לאן אתה הולך?‬
‫אתה לא קיים עוד.‬
‫אתה שואל על מעין עולם הבא?‬
‫אין סיבה לחשוב שיש כזה.‬
‫אבל אולי יש.‬
‫בסדר. אילו היה, איך הייתי נראה?‬
‫כמוך.‬
‫מה? היה לי פרצוף?‬
‫עיניים? אוזניים? פה?‬
‫אבל הגוף שלי לא יהיה עוד.‬
‫יהיה לך גוף חדש.‬
‫בן כמה אהיה?‬
‫בגיל שלך עכשיו.‬
‫זה לא נשמע לי מהנה במיוחד.‬
‫אז תהיה צעיר.‬
‫למה?‬
‫אולי לא יהיה לך גוף.‬
‫- אולי... אולי מעין... - קול.‬
‫בחיים לא לקחתי יום מחלה.‬
‫גם אני לא.‬
‫כנראה שמרת את כולם לעכשיו.‬
‫בדיחה גרועה.‬
‫בן כמה היית שם?‬
‫הייתי בן 25.‬
‫כן, המקום הזה היה אז רק רעיון.‬
‫מלא פוטנציאל.‬
‫אתה מרגיש שזה היה לפני הרבה זמן?‬
‫כהרף עין.‬
‫- החתונה שלך... - זה היה לפני המון זמן.‬
‫עדיין, הייתי צריך להשתתף.‬
‫לא ממש הערכת אותי בזמנו.‬
‫לא.‬
‫לא הערכתי.‬
‫בנך היה רוצה לשמוע את זה, שהיית צריך ללכת.‬
‫אולי.‬
‫שבי.‬
‫הלולאה.‬
‫זה מה שתמיד רצית?‬
‫כן.‬
‫בדיוק כמו אמך.‬
‫ואתה?‬
‫חשבתי שכן.‬
‫מישהו יצטרך להיות פה.‬
‫להוביל את זה לאחר מותי.‬
‫דיברתי עם הוועד המנהל.‬
‫היא שלך,‬
‫- אם את רוצה אותה. - אני כן.‬
‫רוצה אותה.‬
‫יופי.‬
‫יופי!‬
‫כן, חשבתי שהמקום הזה יתפרק‬
‫בלי שאני אשב פה בשולחן. אבל הוא לא, נכון?‬
‫עצה שלא ביקשת?‬
‫בבקשה.‬
‫למרות שלא תעשי את זה,‬
‫קחי אחת לכמה זמן יום מחלה.‬
‫את תתהי לאן כל הזמן הלך.‬
‫כל הפוטנציאל.‬
‫כהרף עין.‬
‫היי!‬
‫אתה מרגיש טוב?‬
‫כלומר, היום?‬
‫אני בסדר. בסדר גמור.‬
‫באת לראות אותי?‬
‫לא, אני...‬
‫אני רוצה לקחת את קול לאיזה מקום.‬
‫כן. לסיבוב.‬
‫לסיבוב?‬
‫כן.‬
‫הבנתי.‬
‫קול!‬
‫אלך להביא אותו.‬
‫קול!‬
‫לך לפניי.‬
‫לך, אני ממש מאחוריך.‬
‫אני לא רואה כלום.‬
‫לא?‬
‫חשוך מדי.‬
‫הנה.‬
‫תזכור.‬
‫תמיד אפשר למצוא אור בחשכה.‬
‫קול.‬
‫רואה? ידעתי שלא תמות.‬
‫הי.‬
‫אכלת?‬
‫צריך לשים פה משהו.‬
‫כמו מה?‬
‫משהו.‬
‫סבא בבית חולים.‬
‫מת?‬
‫עדיין לא.‬
‫בוא איתי.‬
‫לאן?‬
‫אנחנו נציל אותו.‬
‫הם לא יכניסו אותך.‬
‫יש דרך אחרת.‬
‫בשדה.‬
‫זה מטומטם.‬
‫הכול אפשרי שם למטה.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫בסדר.‬
‫אעשה את זה לבד.‬
‫קול.‬
‫יכולת להיפצע.‬
‫מה ניסית לעשות?‬
‫חשבתי שיש משהו.‬
‫משהו?‬
‫שיעזור לסבא.‬
‫אני יודעת שאתה אוהב את סבא שלך, אבל זה...‬
‫הדבר ההוא בחדר,‬
‫הוא עשוי מאותו החומר שהיה לילדה ההיא.‬
‫זאת שחיפשה את אמה.‬
‫זה יכול לרפא אותו?‬
‫זו...‬
‫זו לא המטרה שלו, קול.‬
‫אז מה הטעם?‬
‫- הטעם? - של כל זה?‬
‫- תעשי שזה יהיה אפשרי. - היי.‬
‫תראה, סבא שלך בנה את הלולאה כדי שתעשה המון דברים.‬
‫אבל מה שאתה רוצה,‬
‫זה לא אחד מהם.‬
‫אנחנו אולי לא אוהבים את זה...‬
‫אבל מוות, זה...‬
‫זה פשוט חלק מהחיים.‬
‫החלק האחרון ביותר.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני רוצה לראות אותו.‬
‫אני יודע, חבר.‬
‫אבל נראה לי שזה רעיון לא טוב עכשיו.‬
‫עוד נראה.‬
‫אבל בינתיים,‬
‫פשוט תלך הביתה.‬
‫מה קרה?‬
‫הלשנת עליי?‬
‫לא.‬
‫בסופו של דבר...‬
‫הלוואי שהוא היה כבר מת וזהו.‬
‫אני רוצה לראות את סבא.‬
‫לפני שניכנס, אני צריך שתבטיח לי משהו, טוב?‬
‫סבא שלך,‬
‫תזכור אותו איך שהוא היה, לא כפי שהוא עכשיו.‬
‫אתה מסוגל לעשות את זה?‬
‫בסדר.‬
‫היי, אבא.‬
‫- אבא? - מה?‬
‫תראה מי פה.‬
‫הנה, תתקרב.‬
‫זה קול. הנכד שלך.‬
‫מתי?‬
‫קול.‬
‫בוא.‬
‫הי.‬
‫קלרה.‬
‫- קלרה, יורד גשם. - אבא,‬
‫- לא יורד גשם. - קלרה, צריך... צריך ללכת.‬
‫אימא תגיע בקרוב.‬
‫בואי, יורד גשם.‬
‫- אבא, זה בסדר. - בואי נלך. קדימה.‬
‫- קדימה, קלרה! - אבא, זה בסדר.‬
‫- קול, תחכה בחוץ. - לא, קלרה...‬
‫תחכה בחוץ.‬
‫קלרה, לא!‬
‫ג'ייקוב?‬
‫מה קרה?‬
‫זה לא הוגן.‬
‫מה?‬
‫אני לא יכול להציל אותו.‬
‫הלו?‬
‫נגיע מייד.‬
‫אין צורך.‬
‫תודה.‬
‫בסדר.‬
‫אבא?‬
‫סבתכם הייתה שם.‬
‫הוא לא היה לבד.‬
‫אני משתתף בצערך.‬
‫תודה.‬
‫- רעב? - בטח.‬
‫יש לנו המון אוכל ו...‬
‫זה היה סבא שלך שמת. נכון?‬
‫כן.‬
‫הוא נקבר או נשרף?‬
‫נשרף.‬
‫למה?‬
‫אני סקרנית.‬
‫מה היית מעדיף?‬
‫- בשבילך. - אני לא יודע.‬
‫אני? אני מעדיפה להיקבר.‬
‫כמו אימא שלי.‬
‫אימא שלך מתה?‬
‫כן.‬
‫מצטער.‬
‫רוצה לעזור?‬
‫בטח.‬
‫- זה. - מה זה?‬
‫מעולם לא ראיתי את זה.‬
‫אבא שלך בחוץ.‬
‫מה סבא עשה פה?‬
‫הוא מעולם לא סיפר לי.‬
‫בוא.‬
‫היי.‬
‫תודה ששמרת עליו.‬
‫בשביל לורטה.‬
‫היא תאהב את זה.‬
‫ג'ורג'.‬
‫האסלה שוב מקולקלת.‬
‫אדאג שמישהו יבוא לטפל בה.‬
‫נחמד. נכון?‬
‫כן.‬
‫שלום?‬