ОПОВІДКИ З КІЛЬЦЯ - СЕЗОН 1
Добрий вечір.
Чи доброго ранку, залежно від того, де ви живете.
Мене звати Расс Віллард,
і я засновник Мерсерського центру експериментальної фізики,
який розташований тут, біля міста Мерсер, Огайо,
і який місцеві мешканці називають «Кільцем».
Його мета?
Розкрити й дослідити таємниці всесвіту.
У результаті нашого унікального розслідування ви побачите те…
Що ж, ви побачите неможливе.
І все ж, це можливо.
Усі мешканці міста так чи інакше пов'язані з Кільцем.
І ви почуєте їхні розповіді
з часом.
Отож…
Почнімо.
МЦЕФ
Лоретто.
Ні. Це важливіше за твої теорії. Є ж межі.
Межі, яких ти не помічаєш зі своїм проєктом.
Альмо, є правильні й неправильні способи отримати відповіді.
Не можна красти частину Затемнення
і думати, ніхто не помітить.
Я нічого не зробила.
- А Лоретта? - А що Лоретта?
Їй потрібна мама. А натомість ти наражаєш її на небезпеку.
Вона здатна про себе подбати.
- Не те, що ти… - Не хочу цього чути.
Альмо, прошу, поверни.
Геть із мого дому.
Забирайся негайно!
Лоретто?
Шах.
Той чоловік… Чому він на тебе сердився?
Сердився, бо я дещо взяла.
- А казала, що ні. - Та взяла.
Ти вчила мене, що не можна красти. Що це неправильно.
Я не крала.
Я взяла.
Ти це повернеш?
Пізніше. Воно потрібне мені для експерименту.
Я можу допомогти?
Ні, це надто небезпечно.
Те, що ти забрала, воно з підземелля?
Що ти там робиш?
Ти не зрозумієш.
Зрозумію.
Можливо.
Колись зрозумієш.
Хіба це не було б чудово?
Що?
Разом працювати в Кільці.
Я б хотіла.
Ти навіть не знаєш, що б ми робили.
Неважливо. Ми були б разом.
Були б.
Альмо?
Ти це повернеш?
Пізніше. Воно потрібне мені для експерименту.
- Тримай, Джеррі. - Дякую.
Уже краще, Бетті.
Тримай, перевір роботу.
Залишся після уроків.
Мама тобою пишатиметься.
МЦЕФ
Альмо!
Альмо?
Альмо!
Гей!
Що ти робиш?
Якщо влучити йому в око, це на щастя.
Припини.
Чому?
А якби з тебе знущалися?
Це ж робот.
Альмо!
Ти знаєш, звідки взялися роботи?
Відчепися від мене.
Брат каже, що це частина роботи в підземеллі.
Вони їх створили чи знайшли.
Що ти тут узагалі робиш? Це мій ліс.
Ні, не твій.
Не офіційно, але…
Що ти тут робиш?
Декого шукаю.
- Ти загубилася? - Ні, не я, вона.
Хто?
Мені не треба допомоги!
Краще туди не йди.
Там привиди.
Альмо?
Я ж казав. Привиди.
Клас.
Я збираю гарні.
Кого ти шукаєш?
Подругу?
Маму.
Я можу допомогти.
Якщо хочеш.
Тут був твій дім?
Ніколи його не бачив.
Бо він зник.
Твоя мама працює під землею?
Мої батьки теж.
Може, вони знають, де вона.
Мама, напевно, у кабінеті, але треба поводитися тихо.
Щоб не турбувати її.
Ви читали мою пропозицію?
Є кілька зауважень.
- Що? - Невирішених питань.
Я врахувала всі змінні.
- Тут усе написано. - Мамо.
Робота хороша, без сумніву. Та я не про це.
- Тоді про що? - Мамо!
- Дорослі розмовляють. - Я…
Коуле, я з дідусем.
- Я хотів спитати… - Коуле!
Пробач.
Він лише хлопчик.
Він усе розуміє.
Як і ти.
Моя мама.
Ходімо, я покажу тобі свою кімнату.
Гей.
Це мій брат.
Привіт.
Вона шукає свою маму.
Ти мамі казав?
Щось таке.
Розсердилася?
Ось. Тобі може сподобатися.
Зірка, що вмирає, не завжди наднова.
Що це?
Це наче яскравий спалах. Натомість вона просто зникає.
Тихо, ніби вимкнули світло.
Лишається лише фантом.
Гравітаційна тяга.
Чорна діра.
Ти куди?
Піду далі шукати.
Що це?
Альма його взяла.
Звідки?
Знизу. Із підземелля.
Із чого він?
Обережно!
Я піду з тобою.
Твій тато. Я бачила його руку.
Знаю, це дивно.
Він знімає її на ніч і вмикає в розетку.
А твоя мама?
Її ніколи немає.
Як і Альми.
Чому ти не кличеш її «мама»?
Їй не подобається.
Мені теж здається, що моїй мамі не подобається бути мамою.
Я не це мала на увазі.
Не хотів тебе розізлити.
Я не злюся.
- А наче злишся. - Ні.
Ми її знайдемо.
Звідки ти знаєш?
Просто знаю.
- Якби ти була нею… - Я не вона.
Але якби була, де б ти була прямо зараз?
Удома.
Кохана?
Привіт.
Що сказав мій батько?
Те, що й завжди.
Не працюй допізна.
Ось. Ходи сюди.
Приклади вухо.
Холодно ж.
Не будь нюнею.
Що це?
Думаю, це якось пов'язано з цим.
І з Альмою.
Із тим, чим вони там займаються.
- Привіт, Коуле. - Привіт.
Я шукаю Альму.
Це її мама.
Вона тут працює.
І вона зникла.
Ясно. Що ж…
Дайте мені хвилинку.
Слухай, у мене тут дівчинка, вона шукає свою маму. Альму.
Ти впевнений?
Гаразд. Дякую.
Не знаю, як сказати,
але, схоже, твоя мама тут не працює.
- Що? - Це помилка.
- Я лише хочу допомогти. - Ви брешете.
Пробачте.
Алло?
- Привіт. - Привіт.
Щойно приходив Коул із дівчинкою.
Справді?
Я дзвоню тому,
що це доволі дивно.
Вона каже, що її маму звати Альма.
Ти чуєш? Алло?
Алло?
ТАВЕРНА МЕРСЕРА
Бачиш її?
Ти йдеш туди?
Золотце? Ти когось шукаєш?
Альмо!
Ви знаєте, чия вона?
Що там сталося?
Я знала, що…
Якби я тільки перевірила…
Що перевірила?
Якби я лишилася вдома, ми б досі були разом!
Якби в мене була дитина,
я б ніколи так не вчинила.
Я була би поруч. Завжди.
Маленький хлопчик ще не вмів читати.
Для нього це була чудова іграшка, яку він випадково знайшов.
Він забрав її додому й залишив собі.
А потім зробив велику помилку.
Як думаєш, що з її мамою?
Це моєї мами.
А як її звати?
Лоретто?
Це справді сталося.
Що?
Я думала, це був сон.
Дівчинка.
Вона — це я.
Дівчинка. Де вона?
Ти знаєш про неї?
Відповідай матері.
Була в кабінеті.
Я казав їй не заходити, і вона втекла.
Ти знаєш, хто я?
Знаю, це дивно.
Де Альма?
Вона…
Вона не повернеться. Так?
Я зробила щось,
що змусило її піти?
Ні.
Ні, ти нічого не зробила.
То чому вона мене покинула?
Альма проводила експеримент.
Я…
Ти роками намагалася дізнатися, що сталося.
Наука.
Але ми так і не дізналися.
Виявляється…
не все в житті можна пояснити.
Ти — це я, так?
Я знаю, тобі зараз самотньо.
Але так буде не завжди.
Ні?
Мій дім — твій.
Коул і Джейкоб — це твої…
Мої сини.
У тебе є дім. Сім'я.
Нове життя.
Це все на тебе чекає. Чесно.
Наберися терпіння.
А Альма?
Як би важко не було це казати,
думаю, вона не хотіла бути матір'ю.
Коул те саме сказав про тебе.
Покажеш мені, звідки воно?
Що це?
Затемнення.
Живе серце Кільця.
Усе, що на поверхні, причина, чому ти зараз тут.
Це все через Затемнення.
Альма взяла це для експерименту.
Хотіла дізнатися, звідки Затемнення.
Вона тепер там?
Ніхто не знає.
Ти думатимеш, чи це було насправді.
Чи це лише сон.
Колись через багато років
ти почуєш, що дівчинка шукає маму.
І промовиш ті самі напівзабуті слова.
І що тепер?
Куди мені йти?
Додому.
Мине час, і ти багато дізнаєшся.
Те, що здавалося неможливим.
І все ж, воно можливе.
Лоретто?
Ми можемо поговорити завтра?
Звісно.
Коли будеш готова.
МЦЕФ
Мамо?
Не спиться?
Ти її знайшла?
Так.
Тепер усе добре.
Ходи сюди.
Я зробив щось не те?
Ні, зовсім ні.
Дивися.
Я знайшла її дорогою додому. Ти ж збираєш.
Підійде?
Моя мама…
Покинула мене, коли я була твого віку.
І я хочу, щоб ти знав, що я поруч.
Я завжди буду поруч.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин
Творчий керівник Володимир Лозицький єш.