Поголос
Наклеп і дискредитація - це звична річ при злочинах проти жінок.
Сьогодні ми розглянемо вбивство Велоні.
Студентки з містечка Кан'якумарі.
Сьогодні ми розглянемо дуже особливе питання.
«Чия це провина?»
«Це провина преси чи поліції?»
Ось яке питання ми ставимо сьогодні.
Дуже просте питання.
Гадаю, уже час для декого з нас, принаймні в пресі,
запитати себе, чи відповідально ми ставимося до своєї роботи.
З нами сьогодні один з наших панелістів,
пан Сетураман, старший журналіст.
А також пан Хемант КС,
старший адвокат Верховного суду.
А ще пан Джаґан Рао, колишній поліцейський з Андхра-Прадеш.
Пане Джаґане Рао, почнемо з вас. Чия це провина?
Ну, відповідь на це питання -
преса показала себе не найкращим чином.
Насправді, частина преси перегнула палицю.
Не думаю, що пан Сетураман погодиться з цим. Погляньмо, що скаже він.
Я лише частково не згоден з тим, що сказав пан Джаґан.
Я поясню.
Я зі старої школи журналістики,
мене навчали, що:
«Ми не повинні допускати суджень».
«Ми не повинні... »
Ви вірите в Бога, пане Вівеку?
Бо, перш ніж узяти будь-яку справу, я молюся.
«Ісусе, будь ласка, спрямуй винуватця до мене».
Я щиро прошу!
І отримую зачіпку.
Не обов'язково молитися Ісусу.
Моліться тому, у кого вірите.
Мені досить, любий.
Невже, Мері? Може, вимкнути плитку?
Я і його теж прошу молитися. Він не дуже побожний.
- Чому це, пане Рамаре? - Годі проповідей.
- Ходімо, пане. - Ось який він!
Вона завжди така. Завжди проповідує слово Боже!
Цікаво,
якщо помолюся, отримаю докази?
Їж собі!
Якщо справа має бути розкрита, зачіпка з'явиться сама по собі.
Якщо ні, щоб ви не робили, не знайдете жодної.
Така її доля!
Це правда, пане Рамаре.
Якщо справа має бути розкрита, я знайду зачіпку.
Якщо чоловік не здатен розкрити її,
то доля - не єдина причина.
А чому тоді?
Тому, що він проігнорував зачіпку,
переймаючись закусками і чаєм.
Пане, до чого це?
Ні до чого.
Ми не можемо допитати тих трьох братів без підтримки інспектора.
Це так.
Навіть з підтримкою інспектора навряд чи ми допитаємо їх.
Їх захищає хтось впливовий.
Вони зробили щось, але ми не знаємо що саме.
Краще нам спочатку з'ясувати це.
Ось твій записник. Я забула віддати тобі.
- Бувайте. - Бувайте.
- До побачення. - Обережніше там!
Подзвониш мені!
Забереш це, коли підеш, Сантоше.
Що він зазвичай хоче?
М'яса, щоразу під час їжі!
Завжди м'ясо?
А йому таке можна в його віці?
Його це не хвилює.
Гадаю, це він.
Лишайся тут, Сантоше.
Добрий вечір, пане.
Що таке, Сантакумаре? Усе добре?
Так, пане.
Я відіслав робітників.
Лише шеф-кухар лишився.
Сантош прийшов.
Прийшов?
- А те, що я хотів? - Прийшли. Вони всередині.
Друже? Виходимо.
Береш перець і куркуму. Добряче втираєш.
Брате!
- Сантоше! - Пане!
Як ти?
Добре, завдяки вам.
- Що вполював? - Курана.
- «Курана»? - Це місцева назва.
Англійською це...
- Оленець, брате! - Оленець.
- Дитинча? - Ні. Дорослий.
Вони лише такі.
Хотів зловити його вам минулого разу.
Але треба заходити глибоко в джунглі.
Полювати лише вночі. Вдень їх не знайти.
Добре. Приготуй його, як слід.
- А ще, Сантоше? - Так, пане?
Не попадайся.
Якщо тебе посадять,
де я візьму ці делікатеси?
Будь обережним. Гаразд?
П'янка ілюзія, Від якої наче в небі літаєш
Твоя фантазія
Спати тобі не дає
Обійняти тебе? Поцілувати тебе?
Притиснути до себе тебе?
Ходи до мене
Так, Рамаре.
Пане Вівеку.
Ви вчора дещо сказали.
Якщо людина не розкрила справи, це тому, що вона проігнорувала зачіпку.
Саме так.
16-го квітня ми вперше поїхали до Оттаппарая.
Але 3-го квітня
матір Велоні сказала мені, що бачила, як вона з кимось розмовляла.
Вона сказала, що він був високий і смаглявий.
Це є в моїх записах. Не звертав уваги раніше.
Тепер я знайшов зачіпку!
Гадаю, ми можемо знайти щось, якщо знову розпитаємо її матір.
Ви звалили все на Віґнеша і закрили справу.
Нащо повернулися?
Ви ж не вірите, що це він.
Я теж.
Якщо допоможете нам,
ми знайдемо справжнього злочинця.
Нащо мені допомагати?
Погляньте! Нам довелося закрити готель!
Ніхто не зупиняється тут!
І в суборенду брати теж ніхто не хоче!
Усе через те, що ви написали про неї!
І після цього ви просите допомоги?
Знаєте, скільки родин залежало від цього готелю?
Ви багато разів розпитували мене.
Я сказала вам усе, що знаю.
Не хочу, щоб моя донька ставала приводом для пліток.
Я хочу, щоб усі забули її.
Зробіть це для мене, будь ласка.
Не просіть моєї допомоги.
Іноді, заради правосуддя, щоб змусити поліцію працювати,
жертви багато страждають.
Але зараз я борюся за вашу доньку.
Допоможете ви чи ні,
але я продовжу боротьбу.
Якщо допоможете,
мені буде легше.
Заради вашої доньки.
Зачекайте...
Тієї неділі, коли Велоні зникла,
коли я запитував раніше,
ви казали, що разом пішли до церкви.
Велоні хотіла піти до її тітки.
Спочатку ви забороняли, а тоді дозволили.
Ви ж це сказали мені?
Так.
Але коли офіцер Рамар розпитував вас,
ви сказали, що бачили, як Велоні з кимось говорила.
Але мені ви не сказали про це.
Певно, забули.
Або не пригадали це, коли говорили зі мною.
Підозрюю, що той чоловік, якого ви бачили,
був тим, хто відвіз Велоні до Оттаппарая.
Що ви бачили? Хто це був? Пригадуєте, що тоді сталося?
Меса скінчилася.
Оскільки це важливий момент,
можете розповісти ще раз?
Хай прибуде з вами Господь!
Подякуймо Богові!
Господь - то мій пастир
Тому в нестатку не буду
На пасовиськах зелених і свіжих
Велоні!
Чому ти не почекала на фінальне благословення?
Чого ти репетуєш!
Я хотіла пити і пішла по воду.
- З ким ти розмовляла? - Ні з ким.
Я ще не договорила, а ти вже відповідаєш.
- З ким ти говорила? - Мамо,
вдаєш із себе детектива?
Маємо поговорити.
- Про що? - Не тут!
Ще одна лекція, так?
- Годі, мамо! - Що, і поговорити не можна?
Дай мені сумку!
Будь ласка, мамо, годі з мене цих лекцій.
Я сказала, не тут.
Більше ти мене не потурбуєш.
Що ти сказала?
- Сестро Рані, віднесіть це нагору. - Гаразд.
Куди ти пішла, коли віддала сумку Рані?
Нікуди. Я була тут.
Я приходила, тебе не було.
Я говорила по телефону.
Тоді пішла до кімнати.
Не говорила ти по телефону.
Велоні...
Я сувора не тому, що хочу утискати тебе.
Це для твого ж добра.
Але саме це ти й робиш!
Ти не віриш мені.
Ти постійно підозрюєш мене.
Хлопці впадають за мною і що?
Винна завжди я!
Тоді чому ти заохочуєш їх?
Ти про це хотіла поговорити?
Я більше не буду суворою до тебе.
Я роблю це заради тебе. Поводься відповідально.
Я так часто чула це, мамо.
Ти маєш довіряти мені.
Можна мені піти до тітки Джун?
Сьогодні? Чому? Нема потреби.
Я знала, що ти не відпустиш.
Візьми Віґнеша з собою.
Хай підвезе тебе.
Якщо з ним, то можна?
Я скажу йому.
Ти не сказала Віґнешу відвезти тебе?
- Сказала. - Тоді чому він п'є?
Це ти в нього запитай.
Не зупиняй мене, будь ласка.
Я ж не винна, що він п'є.
Скажи, щоб забрав мене.
Увечері я запитала Віґнеша,
чому він не відвіз Велоні, чому пив.
Він сказав, що вона просила лише забрати її,
що вона ніколи не просила підвезти її.
Коли я розпитував Віґнеша,
він сказав те саме.
Чи могла Велоні збрехати?
Я не знаю.
Але я вірю, що моя донька не брехала.
Ви казали, що вона заперечувала свою розмову з кимось біля церкви, так?
Тобто вона збрехала, так?
Я думала, що бачила, як вона говорила з кимось.
Іноді ми думаємо, що бачили щось, але пізніше вже непевні в цьому.
Тоді було саме так.
Вона могла і не брехати.
Але ви сказали офіцеру Рамару,
що вона говорила
з високим, смаглявим чоловіком.
Минуло багато часу.
Я навіть не пригадую, що казала таке.
Кажуть, їй часто дзвонили.
Знаєте, хто це був?
Велоні вам казала щось про це?
Вона майже нічого не розповідала мені.
Навіть коли я запитувала.
Але одного разу вона сказала, що то був
Кі Себастьян.
Кі Себастьян?
«ІСТОРІЇ З МОРАЛЛЮ» КІ СЕБАСТЬЯН
Пане.
Цікавить Кі Себастьян?
Не зовсім.
Інші його новели навіть кращі, ніж ця.
Останні три були соціальними драмами.
Тому вони не дуже цікаві.
- Це його остання книга? - Так.
Тоді я куплю її.
- Брате, 33? - 808.
Зветься «Каанал».
Алло? Видавництво «Каанал»?
Я з коледжу мистецтв Нагеркойла.
Мене звуть Алекс. Я секретар із питань культури.
Чи можу я отримати номер Кі Себастьяна, щоб запросити його?
988421321.
Гаразд. Дякую, пане.
988421321.
Брате,
та дівчина зависала з цим старим?
Може, зараз же і подзвонимо йому?
Спочатку треба зібрати все на цей номер.
КІБЕРПОЛІЦІЯ
Я ретельно дослідив усі записи.
Алексе,
Велоні вбили в березні, так?
А ще до вбивства, у листопаді,
Кі Себастьян уперше спинився в тому готелі.
Пробув там три дні. Йому 55 років.
І вже після свого візиту він дзвонив туди кілька разів.
Кілька разів хтось дзвонив йому звідти.
Кожен дзвінок тривав 20-25 хвилин.
Щось не сходиться, брате.
Якщо порівняти їхній вік і тривалість дзвінків,
щось тут не так.
Мене теж це дивує.
Велоні померла 20-го.
Згідно даних залізниці,
Кі Себастьян приїхав до Кан'якумарі 19-го,
а поїхав - 21-го.
Це правда?
Найбільш дивним є те,
що Велоні вийшла з маєтку о 14:30.
Знаєш, хто дзвонив їй за п'ять хвилин до цього?
Кі Себастьян?
Він приїхав, але не зупинився в тому готелі.
Дзвонив ззовні.
Дівчина зникла.
Що робитимемо тепер?
Дзвони Кі Себастьяну.
- А якщо він насторожиться? - Добре.
Тоді це він убивця.
Кі Себастьяне?
Це слідчий Вівек з Кан'якумарі.
Зв'язок обірвався.
Кинув слухавку?
Знову обірвався.
Спробуй ще.
Телефон вимкнуто.
Їдьмо до Коїмбатора.
А якщо він утече, знаючи, що ми їдемо?
Поліція Тамілнада подужає це.
Ми знайдемо його, де б він не ховався.
Він не вийде сухим з води.
Ми дістанемо його, правда ж?
Алло?
Гаразд.
Кі Себастьян у Кан'якумарі.
Хто тобі сказав?
Він сам.
Коли ви дзвонили, я був у потязі.
Не було сигналу.
Не міг відповісти.
Чому ви дзвонили?
Не зважайте.
Скажіть, що ви тут робите?
Ви закрили справу, звинувативши Віґнеша.
Я був розчарований.
Я не міг
знехтувати цим, як звичайними новинами, як решта.
Велоні варта правосуддя.
Тому я прийшов сказати вам це.
Велоні не друг вашої родини.
І не кровний родич.
- То чому... - Чому мене це хвилює?
Для вас Велоні лише жертва злочину, який ви розслідуєте.
Ви не знали її, не розмовляли з нею.
Ви б не звернули уваги.
Але вона була поемою.
А я - новеліст.
У неї не було батька. У мене - доньки.
Наші стосунки
були більше ніж дружбою
чи кровним зв'язком.
Ви бували в Оттаппараї?
В Оттаппараї?
Я дзвонив вам щодо цієї справи.
Для громадськості та преси цю справу закрито.
Але ж ви розумієте, що я досі працюю над нею.
Чому б ви не приїхали сюди, це вже відбувається.
Мені байдуже,
де вбивця Велоні чи хто його захищає.
Я за будь-що впіймаю його.
Я мав приїхати раніше.
Але я лише зараз переборов свій шок.
Мені досі не віриться.
Я зупинявся лише на кілька днів,
але полюбив Велоні,
як рідну доньку.
Не впевнений, чи знали ви,
але вона дзвонила мені щотижня.
Моя дружина просила
запросити її до нас на кілька днів.
Але Велоні боялася просити вас.
Вона згадувала вас.
Але між нами двома
не було тієї близькості,
щоб ділитися всім відверто,
як у більшості родин.
Я знаю.
Велоні розповідала мені.
Вона вас дуже любила.
Вона вважала, що ви лишалися сама і так страждали саме через неї...
Вона почувалася винною.
Я казав їй багато разів поговорити з вами
замість мене.
Мені шкода.
Не варто.
Я ніколи не скаржилася їй на своє становище.
Коли ми сперечалися, вона тікала в пекарську кімнату.
То був її світ.
Так само, як її батько.
Та пекарська кімната і досі така сама?
Що, брате? Він прийшов, сказав і пішов.
Не так, як ми думали?
Я непевний.
Чому, брате?
Алексе, дві цілком різні емоції проявляються в людини однаково.
Людина плаче коли дуже рада чи дуже сумна.
Дуже добра і дуже погана людина поводяться однаково.
Саме тому їх так важко розрізнити.
Уже минуло пів року з часу закриття справи Велоні.
Якщо він так переймався, то мав прийти раніше!
Але він так вчасно з'явився.
Може, він знав, що ми вийшли на нього?
Щось тут не так.
Як ви втілюєте свої мрії?
Мрії? Що ти маєш на увазі під цим?
Мету життя? Якусь ціль?
Як ви втілюєте це?
Про що мрієш ти?
«Випічка і солодощі Велоні».
Це моя мрія.
Хочете поглянути?
Дров'яна піч!
Належала тату!
Знаєте, скільки років вона в наші родині?
Більше 60 років!
Вмієш користуватися нею?
Звісно!
Мій тато навчив мене пекти ще в дитинстві.
Він часто казав, що пиття пива та праця поруч
з піччю на 240 градусів - це справжній рай!
Дотик до тіста, запах печеного хліба -
я так люблю це.
Я хочу пекти власний хліб та солодощі.
Чому ж не печеш?
Потрібно багато грошей.
У мене їх немає.
Попроси матір.
Не хочу просити її.
Чому ви двоє не ладнаєте?
Спробуйте це. Зовсім свіжі.
Не змінюй теми.
Що сталося між вами двома?
Десь рік тому
я втекла з дому.
- Бо... - Пане?
Пане?
Пані. Пані чекає.
Я збираюся до церкви. Прийшла сказати вам це.
Є ще одна важлива причина мого візиту.
Любий, чому ти стільки п'єш?
Я не послухав тебе.
«Чому я не послухав?»
Я сварю себе!
Що ти таке кажеш? Що сталося?
Що ти сказала, коли ми одружилися?
«Не подобається мені робота в поліції. Може, знайдеш іншу?»
Ти запитала тоді.
Я мав би послухати тебе.
Що ти таке кажеш? Я нічого не розумію.
Що сталося?
Кожен коп має одну справу,
яка не відпускає його.
Його особисте життя і така справа
переплітаються
і борються між собою.
Бідолаха хоче розв'язати таку справу, щоб отримати спокій.
Якщо розв'яже її, усе гаразд.
Якщо ні...
Та справа не залишить його в спокої.
Я не просив інспектора про неї.
Він подзвонив і дав її мені.
Бідолашна, еге ж? Велоні...
Була вона гарною чи поганою?
Чи спричинила свою смерть?
Чи хтось убив невинну дівчину?
Не знаючи цього,
він сказав підставити хлопця і закрити справу.
Як я міг зробити це?
Він не розумів цього!
Казав, що я за коп, якщо не можу розкрити справу.
Може, вона і мертва.
Але щось всередині мене благає врятувати її.
І тут, і тут теж благає.
Що робити?
Я вб'ю того клятого вбивцю...
Кожен каже щось своє!
Нащо вірити їхнім словам?
Вона лише дівчина.
Молоде серце.
Що їй подобається? А що - ні?
Що її злить? Що робить щасливою?
Вони мали б знати це.
Її матір не знає.
Її однокласники не знають.
Її родичі, її наречений теж не знають.
Хто тоді знає?
Чи ми лише в кінці про це дізнаємось?
Якщо вона навіть мертва доводить мене до сказу...
З одного боку, вона гарна дівчина.
З іншого, як кажуть ті хлопці, вона відьма.
Поясніть мені.
Тоді я не питиму.
А найдивніше в цьому, Алексе,
що сильніше за моє бажання знайти її вбивцю,
щось всередині мене вимагає дізнатися, що в неї було на душі.
Я так більше не можу!
Вело... Анандхі!
Анандхі!
Сестро! Що сталося? Чому ти плачеш?
Мамо! Іди сюди, мамо!
Що таке? Анандхі тут?
Не знаю, що сталося. Вона плакала.
Анандхі?
Що сталося?
Анандхі? Чому ти плачеш? Скажи мені!
- Що сталося, сестро? - Люба? Що сталося?
Розкажи все. Не бійся.
Не питайте мене ні про що! Я не повернуся туди!
Ти прийшла з сином, але без чоловіка.
Хіба люди не помітять?
Скажи мені, чому плачеш.
Так! Чудовий чоловік!
Твій зять закохався в іншу!
Що ти таке кажеш?
Любий?
Зачекай. Ми поговоримо з ним.
Додай солі.
- Перевернися на цей бік, мамо. - Не хочу.
- Перевернися, сказав! - Хай вона піде!
Годі вже! Нікого тут немає.
Сантош і Санджів лютують! Повернися!
Не буду.
Ще торочить про того привида?
- Передай, що я скручу їй в'язи! - Стулися вже!
Треба відвезти її до лікарні.
Немає потреби!
Що в мішку?
Кажан. Буде суп для мами.
П'янка ілюзія, Від якої наче в небі літаєш
Треба, щоб це був найгучніший скандал.
Щойно це відео розповсюдять, потрібна історія до нього.
Люди готові заплатити за це.
Що скажете?
Чия це ідея?
Не зважайте. Жодних імен.
Поговоримо про відео.
Арумуґаме, я знаю, що ви не працюєте на опозицію.
Ми з міністром у поганих стосунках.
З політичної точки зору,
це погана стратегія.
Скажіть, скільки ви хочете.
Ви не розумієте.
Схоже, що правлячу партію переоберуть.
Копати могилу вашому міністру все одно, що копати її вашій партії.
Ви не впораєтеся без нього.
Скажіть це тому, хто прислав вас.
Знищте це відео.
Після поранення мати не змовкає.
Що нам робити?
Вона може не дожити до завтра.
- Чого перейматися? - Агов! Не кажи так.
Вона і моя матір теж! То й що?
Вона хвора, ще й у такому віці.
Добре, якщо помре.
Ми виживаємо лише за рахунок полювання.
Краще подумаймо, як нам повернутися, щоб нас не впіймали.
Це все, що я кажу.
Добре подбай про маму! Не лишай її саму.
Відвеземо її до лікарні, коли повернуся.
Ми повернемося завтра.
На випадок якщо щось станеться з нею, лишайся тут.
Нікого не приводь і не створюй проблем.
Не верзи дурниць! Що ти таке кажеш?
А якщо тут хтось буде, коли ми принесемо оленину?
Подумай головою.
- Агов, Канні! - Бувай.
Сюди, Канні!
До ноги!
- Канні! - Канні!
Ходімо!
Севвандхі!
Я все скажу! Присягаюся!
Що відбувається?
- Севвандхі! - Що відбувається?
Дзвони їм, Севвандхі!
Я все їм розповім! Дзвони їм!
- Дзвони їм! Я розповім їм! - Я подзвоню їм.
Я подзвоню! Лежіть тихо.
- Подзвони їм. - Подзвоню.
- Я розповім їм усе! - Я подзвоню їм.
- Усе їм розповім. - Я подзвоню їм.
Переклад субтитрів: Віталій Данмер
Творчий керівник Дмитрий Восколович