‫בפרקים הקודמים של הפריפראל‬
‫בציר הזמן שלנו, פלין פישר כבר לא קיימת.‬
‫זה די פשוט, רבותיי.‬
‫אנחנו מתקדמים מקומה לקומה, הורגים או מנטרלים הכול.‬
‫מה הפחד הגדול ביותר שלך?‬
‫העבר.‬
‫אם תנסו לבגוד בי שוב,‬
‫אחתוך אתכם לחתיכות.‬
‫יש לנו בעיה.‬
‫אני זקוק לזקן הזה בחיים.‬
‫הטכנולוגיה שנגנבה מכם‬
‫עלולה להיות נשק קטלני בידיים הלא נכונות.‬
‫היי.‬
‫מרכז וולטר ריד לרפואה צבאית - 2028‬
‫חשבתי על זה.‬
‫כן?‬
‫כששכבתי פה.‬
‫עלייך ועל הסימולציות שלך.‬
‫איך את יכולה לחזור אחורה, לאתחל.‬
‫הלוואי שגם אני יכולתי.‬
‫לחזור שוב לשלב ההוא עם הכלבה.‬
‫והפעם לירות בבת-כלבה.‬
‫זה העניין בשחמט.‬
‫מט,‬
‫והלך עלייך.‬
‫זה מה שהופך את החיים לקשים כל כך.‬
‫אי אפשר לאתחל.‬
‫הפריפריאל‬
‫ניידת 204 מבקשת לשלוח גיבוי מיידי לדרך בייטוויל 27.‬
‫יש לי שלוש גופות. החשוד מסתובב חופשי, ככל הנראה חמוש.‬
‫אומר שנית, החשוד מסתובב חופשי, ככל הנראה חמוש.‬
‫רות, 204. אמבולנס 1052 נשלח. עבור.‬
‫אל תדאג לגבי זה.‬
‫תעשה כמיטב יכולתך, אולי תחזור לזה בבוקר.‬
‫סגן, החובש מצא דופק.‬
‫אצל מי? ‬
‫מוקדן, נורו יריות ב"רפואה דחופה קלנטון",‬
‫1052 מבקשים תגבורת.‬
‫אומר שנית, 1052 מבקשים תגבורת. קוד שלוש.‬
‫- מה קרה? - נורו יריות.‬
‫ב"רפואה דחופה קלנטון". זה בטח העבריין שלנו.‬
‫ריס מת.‬
‫שמעתי. בדרך לפה.‬
‫אמרו שהאיש הזה הרג גם את השריף.‬
‫ואת בני הזוג פיקט.‬
‫קורבל עדיין מחזיק מעמד.‬
‫אבל הוא הרג את השריף ג'קמן?‬
‫טומי?‬
‫כן, הוא הרג אותו.‬
‫הוא ירה בו למוות.‬
‫אם זה תלוי בד"ר ניולנד, החבר שלכם לא יהיה האחרון.‬
‫אני מניחה שתרצו לעצור בעדה.‬
‫כן, כמובן.‬
‫אני רוצה להציע לכם ברית.‬
‫יש בידיי משאבים שיוכלו לתת לכם עוצמה בעולמכם.‬
‫ומתברר שאתם מסוגלים לפעול בעולמי בדרכים‬
‫שאני לא מסוגלת, בהתחשב בגורמים שמשחקים פה תפקיד,‬
‫שרק עכשיו גיליתי על קיומם.‬
‫מה כוונתך?‬
‫עליכם להתמודד עם הרבה יותר מאשר שריז ניולנד בלבד,‬
‫למרות שאין ספק שהרופאה הטובה מאיימת ביותר.‬
‫העולם שלכם נמצא על סף קופה משלו.‬
‫אני מאמינה שבדרכי שלי, אוכל לעזור לכם לנווט בסערה המתקרבת.‬
‫אם אנחנו מתקרבים להסכמה, עכשיו הזמן האידאלי‬
‫בשבילכם להציג את האולטימטומים או הדרישות שלכם.‬
‫אימא שלי.‬
‫היא שוב עיוורת, וחולה.‬
‫אני צריכה שתרפאו אותה.‬
‫כפי שהבטחתם בתחילת כל העניין הזה.‬
‫גברתי?‬
‫היא מתייעצת עם ה"דודות".‬
‫אני מצטערת מאוד.‬
‫מתברר שהטכניים של מר זובוב‬
‫כבר ניסו כל דבר אפשרי.‬
‫מה? אז את לא יכולה לעזור לה?‬
‫אני חוששת שלא.‬
‫ההערכה של ה"דודות" היא שיש לאימך עוד 554 שעות לחיות.‬
‫בערך 23 ימים.‬
‫אלך לדבר איתה.‬
‫בבקשה.‬
‫פלין.‬
‫הם הבטיחו לנו, ברטון.‬
‫הם הבטיחו לנו.‬
‫אני יודעת שאת עצובה, פלין, אבל...‬
‫הייתה לי הרגשה מוזרה, כשרק גיליתי על הגליומה.‬
‫לגבייך.‬
‫שכבתי שם, בחדר הבדיקה, ופשוט נתתי לדברים לשקוע.‬
‫וחשבתי לעצמי, "טוב, אולי זה לא כל כך נורא.‬
‫"אולי פלין באמת תוכל לחיות עכשיו את חייה".‬
‫חייתי את חיי בדיוק כפי שרציתי, אימא, אוקיי?‬
‫לא הייתי בוחרת בשום דרך אחרת.‬
‫אני יודעת.‬
‫ואל תחשבי שאני לא אוהבת אותך על זה.‬
‫החזקת אותנו עם הראש מעל המים כבר הרבה זמן.‬
‫אבל מגיע לך יותר.‬
‫חשבתי, "אם הם ירצו, אולי הם יוכלו למכור את הבית.‬
‫"זה ייתן להם קצת כסף.‬
‫"ברטון ימשיך להיות ברטון, עם כל הטוב והרע שבכך.‬
‫"אבל מי יודע מה פלין עשויה לעשות?"‬
‫והמחשבה הזו די הלהיבה אותי.‬
‫שתהיה לך הזדמנות להפוך‬
‫למה שרק תרצי.‬
‫לאן את הולכת?‬
‫נראה לי שהתרופות שלך מתחילות להשפיע, אימא.‬
‫אני פשוט אתן לך לנוח.‬
‫אבא שלך היה קורא לך "הבלוט הקטן שלנו" כשהיית תינוקת.‬
‫למה?‬
‫משום שלמרות שהיית יצור קטנטן,‬
‫הוא הרגיש את הכוח והחוסן שבך,‬
‫שמחכים להזדמנות שלהם לצמוח.‬
‫ממש כמו עץ אלון גדול.‬
‫אני מתגעגעת אליו, אימא.‬
‫גם אני.‬
‫תבטיחי לי, פלין,‬
‫שתיתני לכוח הזה לצמוח.‬
‫מריה אנאת'מה אאש.‬
‫קורות חיים מסקרנים.‬
‫איך, לכל הרוחות, מצאת את עצמך מועסקת אצל לב זובוב?‬
‫זה סיפור מסובך,‬
‫והוא לא רלוונטי במיוחד לעניין שבגללו פניתי אלייך.‬
‫והוא?‬
‫הנתונים שאליתה וסט גנבה.‬
‫אני יודעת איפה הם. ואיך להשיג אותם.‬
‫הם במוח של פלין פישר.‬
‫לב זובוב יודע את זה,‬
‫אז כל מה שאליתה גנבה יהיה בקרוב בידי הקלפט.‬
‫אני לא רוצה לחיות בעולם כזה.‬
‫- ובכן, המפקחת לוביר... - ברור שיש לה אג'נדה משלה.‬
‫אני לא יודעת מהי, אבל אי אפשר לסמוך עליה שתתקן את המצב.‬
‫את מוכרחה לעצור בעדו.‬
‫את מסוגלת לכך?‬
‫כן.‬
‫אבל יידרש לכך צעד דרסטי.‬
‫דרסטי יותר משקיוויתי שיידרש.‬
‫והמחיר שלו בלתי נתפס.‬
‫כמה זמן יש לי?‬
‫מעט מאוד.‬
‫אני מניחה שאת מצפה לתגמול על שהבאת לידיעתי את הבשורות הרעות האלה?‬
‫אני רוצה שתהרגי אותו.‬
‫את מי?‬
‫את זובוב.‬
‫מותר לי לשאול למה?‬
‫הפרת כללי התנהגות.‬
‫טוב, מה שאת מבקשת הוא לא כל כך קל,‬
‫בהתחשב בסטטוס שלו כקלפט.‬
‫אלא אם...‬
‫תסכימי להשתמש בנוכחותך בביתו של מר זובוב‬
‫כדי לסייע במאמץ?‬
‫אסכים. בשמחה.‬
‫נהדר. אצור איתך קשר.‬
‫הצעד הדרסטי שלך.‬
‫מהו?‬
‫אני חוששת שאיאלץ לשנות את התנאים בבדל‬
‫בצורה שתהרוס או תשלול את תוקפם של מחקרים של עשרות שנים.‬
‫מחקרים חשובים ביותר.‬
‫אבל אני אגדע גף בשביל להציל את הגוף כולו.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫הקופה, אקדם אותה לשלב הבא.‬
‫בכך אוציא את הבחורה לגמרי מהמשוואה.‬
‫ביחד עם ביתה, עיירתה, משפחתה והאזור הנבער כולו.‬
‫ברוכה השבה.‬
‫מה שלום אימא שלך?‬
‫היא גוססת.‬
‫אני מניחה שחשדת בכך מההתחלה, נכון?‬
‫אני מצטער, פלין.‬
‫הצגתי בפנייך אפשרות כוודאות כדי לגרום לך לעשות כרצוננו.‬
‫זה לא היה בסדר.‬
‫נראה לך שעדיין נוכל למצוא את אחותך?‬
‫היא מתה.‬
‫אני לא רואה אפשרות אחרת.‬
‫ווילף.‬
‫צר לי, ווילף.‬
‫אני כל הזמן מרגיש שאני מפספס משהו ברור,‬
‫כאילו אני קרוב מכדי לראות אותו.‬
‫אליתה אמרה שהיה לי בית בצעירותי.‬
‫אמרה שנהגתי לספר עליו.‬
‫דשא שמשתפל עד לאגם.‬
‫אבל זיכרונותיי הראשונים הם מהמעברה.‬
‫התורים לאוכל.‬
‫גשם יורד על הברזנט הכחול.‬
‫פנים של אישה‬
‫שתמיד בחרתי להאמין שהייתה אימי.‬
‫למרות שזו ודאי פנטזיה.‬
‫מה לגבי אבא שלך?‬
‫הם לקחו את כל הגברים בשלב מוקדם.‬
‫אין לי זיכרונות מהפשיטות על המחנות,‬
‫אבל אליתה סיפרה לי שהשתמשו באש לגרום לנו לצאת.‬
‫היא לקחה אותי תחת חסותה.‬
‫לא הייתי שורד בלעדיה.‬
‫לאן הלכתם אחר כך?‬
‫לרחובות. בין ההריסות.‬
‫במשך כמעט שלוש שנים.‬
‫ואז?‬
‫עשיתי משהו מטופש.‬
‫וולף!‬
‫לכדו אותנו,‬
‫ניקו אותנו.‬
‫אליתה נלחמה כדי שנישאר ביחד.‬
‫אבל היא תמיד ערגה לחיים ההם. "כשהיינו חופשיים," היא הייתה אומרת.‬
‫אז ברחנו כמה שנים לאחר שאימצו אותנו.‬
‫אליתה תכננה את הבריחה.‬
‫אגרה אספקה, מיפתה את הדרך שלנו חזרה.‬
‫החזקנו מעמד כשמונה חודשים בממלכתנו הקטנה.‬
‫אפילו הכנו לה דגל, יד בלי אגודל.‬
‫למה?‬
‫אליתה הייתה אומרת שכולנו חיינו פעם בגן עדן,‬
‫לפני שהתפתחנו למה שאנחנו עכשיו.‬
‫היא טענה שכל החטאים שלנו, מקורם באגודלים המנוגדים.‬
‫היכולת לאחוז.‬
‫בכלי עבודה,‬
‫בכלי נשק,‬
‫בגרונות.‬
‫מה קרה אחרי שמונת החודשים?‬
‫חליתי.‬
‫הייתי מת.‬
‫אליתה החזירה אותי.‬
‫היא ויתרה שוב על הכול כדי להציל אותי.‬
‫היא ממש אהבה אותך.‬
‫המפקחת לוביר ביקשה שאדבר איתך‬
‫על ההצעה שלה,‬
‫אבל אני חושש שאני לא ממש בטוח מה לומר,‬
‫משום שעלינו להניח שהיא מסוגלת לשמוע אותנו, אם היא תבחר בכך.‬
‫יש משהו שהיית רוצה לומר לי‬
‫ואתה מרגיש שאתה לא יכול?‬
‫זה ניסוח חריף מדי.‬
‫זה יותר עניין של גוון משל דבר ספציפי.‬
‫למה שלא נתחבר שוב?‬
‫למה?‬
‫אוכל לשאול אותך כמה שאלות,‬
‫אתה לא צריך לומר שום דבר. אני פשוט יכולה, אני לא יודעת,‬
‫להסיק מהרגשות שלך מסקנות משלי.‬
‫איך אתה מרגיש לגבי לוביר?‬
‫אני רוצה להציע לכם ברית.‬
‫לב?‬
‫לעולם לא תהיה עצמך לגמרי‬
‫עד שתאמץ את החלק הזה בנשמתך.‬
‫אליתה?‬
‫אותו אדם שאתה מכיר. ההצעה שלו, או מה שתרצה לקרוא לזה,‬
‫היא תעניק לי אושר?‬
‫פלין פישר?‬
‫ווילף נת'רטון.‬
‫כולך נופת צופים, גברת פישר.‬
‫רגע,‬
‫איפה זה היה?‬
‫מה?‬
‫היד בלי האגודל, המקום הסודי שלכם.‬
‫אלוהים.‬
‫אני כזה אידיוט.‬
‫שנתקשר לזובוב?‬
‫לא.‬
‫עכשיו אנחנו משרתים אדון חדש.‬
‫אתה בטוח שזה המקום?‬
‫אבל הוא לא נראה ככה.‬
‫זה היה יער. רק עצים בכל כיוון.‬
‫ווילף.‬
‫מה לקח לך כל כך הרבה זמן, וולף?‬
‫מספיק עם המשחקים, אליתה. איפה את?‬
‫בוא אחריי, אבל בלעדיה.‬
‫לא, היא לב העניין. היא באה.‬
‫עיניים ואוזניים, וולף. היא חולקת את שלה עם אחרים.‬
‫נכון, אאש?‬
‫היא יכולה לעזוב מיוזמתה, או שאשלח אותה מפה בעצמי.‬
‫ההחלטה בידייך.‬
‫אבל...‬
‫לכי הביתה.‬
‫אספר לך הכול. על דברתי.‬
‫נראה מוכר?‬
‫פה היה המחנה.‬
‫פה נפגשנו לראשונה.‬
‫אתה לא זוכר, נכון?‬
‫הייתי צעיר מדי.‬
‫היית בן שבע, וולף.‬
‫גיל צעיר מדי בשביל הרבה דברים, אבל לא בשביל לזכור.‬
‫הסיבה שאתה לא זוכר היא שאתה לא אמור לזכור.‬
‫אליתה.‬
‫מתברר שהשתלים שלנו הם מכשירים מתוחכמים למדי.‬
‫הדבר שהם באמת מצטיינים בו הוא הדחקת זיכרונות.‬
‫כולם יודעים את זה. הם מקהים טראומה.‬
‫רוצה לדעת מה קרה כשעקרתי את שלי?‬
‫איבדת את חיזוק המערכת החיסונית שלך, בין השאר,‬
‫ואני חושד שבקרוב תתחרטי על כך.‬
‫לא, התחלתי להיזכר בדברים.‬
‫בכול.‬
‫יש פה גופות,‬
‫מתחת לדשא הירוק והיפה הזה.‬
‫אלפי גופות.‬
‫תחפרי בור, מתוקה.‬
‫אימא שלך פה,‬
‫והאחיות שלך‬
‫ואחיך הקטן.‬
‫ואתה תזכור אותם, אם תעקור את השתלים ותשתחרר.‬
‫גם המשפחה שלי. כולם נטבחו.‬
‫לא, תני לו את זה.‬
‫אתה פשוט תעמוד שם עם הידיים בכיסים?‬
‫תיקח אותה, לעזאזל.‬
‫רוצה לדעת מי הרג את המשפחות שלנו, וולף? הקלפט!‬
‫אבא של החבר שלך, לב, ואנשים כמוהו,‬
‫כי בתקופה ההיא, הם כבר ניהלו הכול.‬
‫עברה במחנות מחלה מידבקת, ומפחד ממנה, הם חיסלו את כולנו.‬
‫ולא רק פה, אלא בכל רחבי אנגליה!‬
‫זה היה מבצע מתואם. חמישה מיליון אנשים, בתוך פחות משבועיים.‬
‫זה הישג מרשים, לא? לא נראה לך?‬
‫אז כן, הם הדחיקו את הזיכרונות שלנו‬
‫כי הם עדיין מפחדים מאיתנו.‬
‫מאיתנו?‬
‫אני אוספת אותם.‬
‫צבא קטן של מנושלים. אתה יודע, להשיב את הצדק על כנו.‬
‫מה כבר תצליחי להשיג עם האספסוף הזה?‬
‫תשברו כמה חלונות?‬
‫אני בטוח שהקלפט ומ"מ ישקשקו מפחד.‬
‫אנחנו זקוקים לכלים המתאימים.‬
‫שהם?‬
‫הסודות שמאחורי כל הפלאים שמ"מ בנו אי פעם.‬
‫אינסוף בכף ידך.‬
‫ואיפה תוכלי להשיג אותם?‬
‫הם בראשה של הבחורה.‬
‫הרופא נתן לך איזו הערכה או משהו, ג'ספר?‬
‫את יודע, נגיד, סיכוי הישרדות של עשרה אחוז, או משהו כזה?‬
‫הוא אמר לי להתכונן לגרוע מכול.‬
‫טוב, אני משתתף בצערך, אתה יודע, כולנו משתתפים.‬
‫אבל הוא מת כמו מלך לוחם, לא?‬
‫הוא עדיין לא מת.‬
‫אתה מבין את כוונתי.‬
‫הוא נלחם עד הסוף,‬
‫ואנחנו חבים לו את המשך המורשת שלו.‬
‫אז אני מניח שאני האחראי עכשיו, נכון?‬
‫למה נראה לך?‬
‫- תמיד הייתי יד ימינו. - זין בעין, היית יד ימינו.‬
‫בסדר, בסדר.‬
‫בוא נסתכל על זה כמו על...‬
‫איך קוראים לזה?‬
‫מה שהרומאים עשו כשהיו שלושה קיסרים.‬
‫מה זה היה?‬
‫זה...‬
‫טריומווירט.‬
‫כן, בדיוק.‬
‫אבל אנחנו ארבעה.‬
‫אתה עדיין יכול להסיע אותנו, ג'ספר.‬
‫לרחוץ לנו את המכוניות.‬
‫בהחלט. אתה עושה יופי של עבודה עם המכוניות.‬
‫עכשיו...‬
‫תביא לנו קנקן מלא.‬
‫קדימה.‬
‫ותרשום אותו על החשבון של הדוד שלך,‬
‫אם עדיין מכבדים אותו.‬
‫תפתח את החלון המזוין.‬
‫מה?‬
‫תפתח את החלון המז...‬
‫תצטרך לנקות את זה, ג'ספר.‬
‫את מי להוריד בבית קודם?‬
‫ג'ספר?‬
‫זוכרת איך רבנו על משחק מונופול?‬
‫מה השעה?‬
‫קצת אחרי 2:00.‬
‫שיחקנו עם פלין, ברטון ואלה בחג ההודיה.‬
‫ואני הובלתי בגדול,‬
‫והרגשתי די רע לגבי זה, אז כל הזמן הלוויתי לאנשים כסף‬
‫כשנראה שהם עמדו להפסיד?‬
‫ואז, בסוף, ברטון חזר מאפס וניצח?‬
‫מותק, אתה שיכור?‬
‫אחר כך כעסת עליי. אמרת...‬
‫שאף פעם לא אשיג שום דבר‬
‫אם לא אפסיק לראות בחולשה טוב לב.‬
‫ג'ספר. לא התכוונתי לזה.‬
‫דווקא כן.‬
‫לא. באמת שלא.‬
‫הסיבה שהתחתנתי איתך היא משום שאתה כזה טוב לב.‬
‫אז למה אמרת את זה?‬
‫אני מניחה שפשוט רציתי שתנצח לשם שינוי.‬
‫הרגשתי שזה מגיע לך.‬
‫למה אנחנו מדברים על זה?‬
‫עמדתי לעשות טעות ענקית.‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫כלום. אוהב אותך. תכף אגיע הביתה.‬
‫אטיקוס!‬
‫זין! אטיקוס!‬
‫אטיקוס, תתעורר, אחי. אטיקוס!‬
‫זין, תתעורר כבר, לעזאזל. אטיקוס!‬
‫קאש!‬
‫אטיקוס! חבר'ה!‬
‫מעבר רכבת‬
‫אטיקוס!‬
‫אטיקוס! אטיקוס, תתעורר!‬
‫פאקינג תתעורר, לעזאזל!‬
‫אטיקוס!‬
‫מה לעזאזל?‬
‫אוי, זין.‬
‫שמעתי על תאונת הרכבת ההיא, טומי.‬
‫זו לא הסיבה שבאתי.‬
‫תקשיבי, אני יודע שיש לך סודות, פלין.‬
‫- טומי. - את לא צריכה לחרטט אותי. אני מבין.‬
‫התקשרו אליי מהמחלקה לביטחון המולדת.‬
‫פטפוטי אנשי מיליציה ימניים.‬
‫רציניים מספיק שהביטחוניים יתריעו על סכנה.‬
‫בהתחשב בכל הדברים המוזרים שמסתובבים סביבך וסביב ברטון,‬
‫אני צריך לדעת אם את יודעת על זה משהו.‬
‫על מה?‬
‫הם אומרים שהם מתכננים לפוצץ בונקר טילים.‬
‫ואת יודעת, יש בונקר חדש של חיל האוויר בכיוון ספרינג קריק.‬
‫הגדול ההוא.‬
‫פלין, אם את יודעת על זה משהו...‬
‫אני לא.‬
‫אני חייבת לזוז, טומי.‬
‫מייקון, תכין את הקסדה.‬
‫אני מוכרחה לחזור.‬
‫אאש. אאש!‬
‫איפה ווילף?‬
‫למה חזרת?‬
‫הפיצוץ ההוא בבונקר? זה שראינו במוזאון הקופה?‬
‫שריז מנסה לגרום לו לקרות בציר הזמן שלי.‬
‫אני בטוחה בזה.‬
‫כבר ידעת?‬
‫מה לעזאזל עשית, אאש?‬
‫המידע שאת ואליתה גנבתן ממ"מ, הוא מאוחסן בתוך דנ"א.‬
‫זה החרא שבראש שלי, לא?‬
‫הסיבה לפרכוסים המזוינים שלי.‬
‫מה המידע הזה?‬
‫אני חושדת שמדובר בספרייה כולה.‬
‫גדולה מספיק לזרוע הרס בעולם שלך ובעולם שלי.‬
‫עכשיו לב יודע על כך.‬
‫תביני, אם הקלפט יניחו ידיים על הנתונים...‬
‫סיפרתי לשריז ניולנד.‬
‫הייתי מוכרחה.‬
‫עכשיו היא עומדת לאייד את כל המדינה המזוינת שלי‬
‫רק כדי לוודא שלב לא ישיג את הנתונים.‬
‫החיים שלי, המשפחה שלי,‬
‫כל מי שאני אוהבת.‬
‫הכול סתם משחק מזוין בעינייך, לא?‬
‫והמנצח לוקח הכול.‬
‫לאן את הולכת?‬
‫אני הולכת לנצח.‬
‫זו לונדון האמיתית.‬
‫לפחות החלק שעדיין לא בנו מחדש.‬
‫יש להם הרבה עבודה, מה?‬
‫למה באנו הנה?‬
‫כדי שנוכל לדבר.‬
‫בלי שיאזינו לנו.‬
‫שריז ניולנד.‬
‫היא מתכננת לפוצץ את הבונקר ההוא בספרינג קריק.‬
‫לחסל את כולנו, רק כדי לוודא שאני אמות.‬
‫אז היה לי רעיון‬
‫לפתוח בדל חדש.‬
‫את אומרת את מה שאני חושב?‬
‫את רוצה לאתחל את התרחיש, כמו בסימולציה?‬
‫כך אולי נינצל, קונור.‬
‫אבל אני אזדקק לעזרתך. וגם לעזרתה של לוביר.‬
‫זה חור שחור.‬
‫בסימולציה, אפשר להגיע לרמה שבה, לא משנה מה תעשי,‬
‫את תמותי, שוב ושוב,‬
‫משום שבלי לקלוט את זה, עשית טעות בשלב מוקדם יותר במשחק.‬
‫את לכודה.‬
‫אני מצטערת, יקירתי.‬
‫הלוואי שזה לא היה מגיע לכך.‬
‫כשנפגשנו, שאלתי אם יש בידייך כוח‬
‫לנתק את הקשר לבדל שלי.‬
‫יש לך?‬
‫לא.‬
‫מה לגבי פתיחת אחד חדש?‬
‫אני חוששת שאיזון הכוחות העדין ששולט בעולם הזה‬
‫יהפוך צעד כזה להכרזת מלחמה ישירה מצידי.‬
‫אבל אני יודעת איך מישהו יוכל לעשות את זה.‬
‫אני צריכה שתפתחי בדל חדש.‬
‫אם אני מבינה אותך נכון,‬
‫את מציעה תוכנית קיצונית למדי.‬
‫שריז תחשוב שהיא ניצחה,‬
‫ושאת עזרת לה לנצח.‬
‫תהיה לנו גישה לכל הנתונים שאליטה גנבה,‬
‫והם יצילו את העולם שלי מהקופה.‬
‫את מבינה עד כמה קלושים הסיכויים?‬
‫אולי יעזור לך בן ברית.‬
‫אחיך, למשל...‬
‫אסור שברטון ידע.‬
‫אם הוא יגלה, הוא לא ייתן לי לעשות את זה.‬
‫קונור אמר שהוא יעזור.‬
‫את בטוחה לגמרי?‬
‫כן.‬
‫למ"מ יש כמה אתרי תמיכה במקומות לא ידועים.‬
‫קוראים להם "שערי בדל".‬
‫אפילו השומרים לא יודעים איפה הם.‬
‫הם פריפראלים הנשלטים מרחוק.‬
‫הפריפראלים ששומרים על המתקן יהיו חזקים בדיוק כמוך.‬
‫תשלחי אותי לאחד.‬
‫הגעתי.‬
‫אוכל לעזור?‬
‫אולי.‬
‫אפשר לשאול אותך שאלה?‬
‫עדיין יש בחילה כשאתה חוזר?‬
‫או שהם תיקנו את זה?‬
‫כשאתה מתעורר בגוף האמיתי שלך,‬
‫אחרי שאתה מסיים את המשמרת בפריפראל.‬
‫לעזאזל.‬
‫באמת חשבת שתוכלי להתחמק ממני בקלות כזו?‬
‫יש לך הרגל מגונה להשתלט על דברים גוססים, שריז.‬
‫אין לך מושג כמה את מסכנת.‬
‫כולם פה, נכון? כל החיים האחרים האלה.‬
‫וכל מה שעליי לעשות הוא לבחור מאיפה להתחיל.‬
‫חכי!‬
‫אני אמצא אותך.‬
‫אני מבטיחה לך.‬
‫אל תהיי כל כך בטוחה, שריז.‬
‫נראה לי שאני רוצה להיות הציידת עכשיו.‬
‫תביני, אני יודעת בדיוק איפה את.‬
‫ולך אין מושג איפה אני אהיה.‬
‫לא בלי הקואורדינטות.‬
‫לא!‬
‫את אומרת את מה שאני חושב?‬
‫את רוצה לאתחל את התרחיש, כמו בסימולציה?‬
‫כך אולי נינצל, קונור.‬
‫אבל אני אזדקק לעזרתך. וגם לעזרתה של לוביר.‬
‫אם אצליח, יהיו שם גרסאות חדשות שלנו.‬
‫כאלה שלשריז לא יהיה שום קשר אליהן.‬
‫נהיה בטוחים שם.‬
‫אבל בעולם שלנו, נמות.‬
‫אלא אם לא אהיה שם בחיים.‬
‫אז, לא תהיה לשריז סיבה לפוצץ את הבונקר.‬
‫זין.‬
‫ברטון אמר שבטקסס, ירית פעם במישהו‬
‫ממרחק של שני ק"מ.‬
‫ברטון מזיין את השכל.‬
‫המרחק היה לפחות שלושה ק"מ.‬
‫בתוכנית שאני מדברת עליה,‬
‫צריך להיות רושם שלוביר שלחה מישהו,‬
‫כטובה לשריז, כדי לפתור בשבילה את הבעיה.‬
‫אתה מבין מה אני מבקשת ממך, קונור?‬
‫כן.‬
‫אני מבין.‬
‫מה לגבי העולם הזה?‬
‫גמרנו איתו?‬
‫לא, אנחנו נחזור.‬
‫למה?‬
‫כי אני עומדת להרוג את הבת-זונה.‬
‫כן?‬
‫כן.‬
‫אני יודעת שזו בקשה גדולה, קונור.‬
‫אבל אם זה עוזר, השלמתי עם זה.‬
‫אני פשוט אהלך לי...‬
‫מעבר להות'ורן קריק,‬
‫ואספור מעשר עד אחת בראשי.‬
‫עשר,‬
‫תשע,‬
‫שמונה,‬
‫שבע,‬
‫שש,‬
‫חמש,‬
‫ארבע,‬
‫שלוש,‬
‫שתיים...‬
‫אם כך,‬
‫שנתחיל בעבודה?‬
‫תרגום כתוביות: אריאן הד‬
‫בקרת כתוביות דן שצברג‬
‫בכל פעם אתה מבטיח, אבל בסוף במשך כל הארוחה‬
‫אתה מדבר עם אביך, בזמן שאני תקועה עם אימא שלך.‬
‫אימא שלי נהנית מחברתך, דומיניקה.‬
‫ואין ספק שזה מקסים ומחמיא מאוד,‬
‫אבל כפי שאתה יודע, הרגשות לא ממש הדדיים.‬
‫אז אם תואיל בטובך להקדיש לי רגע מ...‬
‫אוי, לב. מה עשית?‬
‫שום דבר, אני נשבע.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫תסלחו לי, רבותיי. נראה שנפלה...‬
‫- שב, בבקשה. - באתי לפגוש את...‬
‫אביך מוסר שהוא מצטער. הוא לא חש בטוב.‬
‫מצבו הבריאותי לא מזהיר.‬
‫אתה מבין.‬
‫ולכן, הוא ביקש שאנחנו נשוחח איתך.‬
‫על מה?‬
‫התנהגות נאותה פה, בלונדון, מאז ההגליה של פוטין.‬
‫הדרך שבה אנחנו מסתדרים. שורדים.‬
‫עשיתי משהו לא בסדר?‬
‫מכון המחקר. הצבת אותנו בסיכון.‬
‫זה לא מקובל. לחלוטין.‬
‫יש לזה מחיר, בן.‬
‫תקשיבו, רבותיי,‬
‫גייסתי נכס מתוך מכון המחקר,‬
‫ואין בכך דבר יוצא דופן.‬
‫פשוט ניסיתי לנצל הזדמנות.‬
‫אבל אני מתנצל מעמקי נפשי אם עשיתי משהו שלדעתכם‬
‫עלול לסכן את מעמדנו.‬
‫אני מבטיח לכם שלא הייתה לי שום כוונה כזו.‬
‫אני מתנצל, באמת ובתמים,‬
‫ואני רק מקווה שתוכלו לסלוח לי.‬
‫הלוואי שיכולת לראות את ההבעה המזוינת שלך!‬
‫אנחנו מבינים.‬
‫האינטרס שלנו הוא תמיד לעקוב אחר מ"מ.‬
‫לא רק בשביל ההזדמנויות הכלכליות,‬
‫אלא כדי להגן על האינטרסים שלנו.‬
‫העסקיים והאחרים.‬
‫זה לא משנה עכשיו. צריך להחליט לכאן או לכאן.‬
‫תעשה את מה שעליך לעשות.‬
‫פשוט תצרוב את הפצע.‬
‫הנכס שלך וכל השותפים שמובילים אליך,‬
‫עליהם להיעלם.‬
‫כולם?‬
‫כשענף כמש,‬
‫והוא מסכן עצים אחרים, מה עושה הגנן המטפל בפרדס?‬
‫הוא גודע את הבן-זונה. שורף אותו.‬
‫ולא רק את הענף.‬
‫את כל העץ המזוין.‬
‫אשתך נראית נהדר, לב.‬
‫והילדים?‬
‫זו אזהרה מאיתנו.‬
‫הבנת?‬
‫צרוב את הפצע, בן.‬
‫אחרת הגנן של הפרדס יבוא לביקור.‬
‫עם גרזן.‬
‫אתה רעב?‬
‫איפה המלצר המזוין?‬