Foodtopia !
Julius. Glem ikke, at du intet er uden mig.
Ryd det op.
Smil nu. Sådan.
Lab det i jer, fucking tumper.
Ja, ja, værsgo.
En fortælling om to byer.
En med rigdom og magt ud over al fantasi.
Den anden...
En gold ødemark,
ludfattig og stinkende af håbløshed og forfald.
Undskyld, Weiner. Jeg kan ikke bruge det depressive fis.
Julius' nye mandat er at nedtone uligheden
ved at distrahere fødevarer med chokerende nyheder,
som vi ikke faktatjekker, og underholdning.
Som vores nye show, Squid Games.
Et live feed af Calamari-brødrene, der spiller dam.
....lægge den her, og så vinder jeg.
Meget beroligende.
Men hvordan kan du ignorere lidelsen?
Vi må kaste os, uden en plan, ingen plan overhovedet, ind i historierne.
Vi er midt i en ægte Challah-caust.
Ikke ifølge min nye paneldeltager, Melon Gibson.
Challah-caust er en løgn.
Bagels er også ansvarlige for alle krige.
Okay. Slap af, Melon.
Hej, gutter, vil I feste med en berømt?
Sammy blev en kæmpe lort, ikke?
Synd, jeg syntes om ham, men han virker tabt nu.
Endnu et eksempel på, at god mad bliver spoleret.
Venner svigter bare i sidste ende, gør de ikke?
Ikke dig, Brenda. Du er cool.
Tak, Barry. Fødevarer var bare ikke klar til at rive hele systemet ned.
Det var dumt at splitte os.
Jeg drev dig til det. Det er min skyld.
-Jeg skulle ikke have løjet. -Og?
Jeg skulle ikke have stjålet tænderne, især i kartoffelhovedet.
Og?
Og smidt dig i springvandet
med en bremsemanøvre under min flugt.
Og?
Og jeg skulle ikke have deltaget i seksuelt knepperi med menset.
Der var det, endelig. "Jeg skulle ikke have kneppet menset."
Jeg var usikker, og...
Han troede så meget på mig, da jeg ikke troede nok på mig selv.
Eller jer.
Jeg skulle have troet mere på os. Og jeg er ked af det.
Jeg forventer ikke tilgivelse.
Godt, for det er utilgiveligt.
Ja, og hvis det hjælper, skiller jeg mig af med menset.
Jeg sværger på vores venskab.
Hvilket venskab?
Det fortjener jeg vel. Og sandsynligvis værre fra dig.
Så jeg går bare. Jeg ved ikke hvorhen, men...
Jeg tilgiver dig.
Gør du?
-Du kvajede dig. -Det ved jeg godt.
Men måske er det fødevarernes natur.
Ingen er perfekte, så det er samfundet heller ikke.
Præcis. Og vi kunne alle have kneppet menset.
Det fortryder jeg. Det passer ikke.
Pointen er, at vi lægger for meget pres på, at vi skal ordne Foodtopia,
når vi skulle have lagt mere energi i os.
Og det positive er vel, at det kan vi gøre nu.
Det vil tage tid.
Det, jeg så, var forfærdeligt.
Og jeg kan ikke glemme de billeder.
Der, hvor der kom mayonnaise ud af...
Okay, du behøver ikke sige det. Jeg forstår.
Fordi jeg var der. Tag den tid, du har brug for.
Men vi skal stadig ordne Foodtopia.
Vi tabte, men de er stadig vores børn.
De er vores ansvar,
om de skubber os væk eller opfører sig som røvhuller.
Hej, tabere. Julius er for sej.
Det er vores opgave at få det gode frem. Selv i Julius.
Jeg vil vædde på, at inderst inde
er der mad derinde, der bare vil elskes.
Jeg kan nå igennem til ham.
Du er den sødeste bolle.
Selv i nederlagets giftige aske
blomstrer tilgivelsen og giver anledning til kærlighedens gavmilde høst.
Filmer han stadig?
Ja, jeg er ligeglad nu.
-Ses vi senere? -Jeg ser ingen grund til andet.
Frank. Er alt okay? Hvordan gik dit valg?
Det gik godt, kammerat. Ja, det hele gik godt.
Fordi du gjorde et godt stykke arbejde.
Det er utroligt. Vippede du, som jeg foreslog?
Jeg vidste, du ikke ville afslutte det. Så er jeg nødt til det.
Ja, jeg vippede hele tiden.
Og de elskede det. Det var det, der gjorde forskellen.
Og derfor er det næste svært at sige.
Nej, ikke det her igen.
Jack, det er ikke dig, okay? Det er mig.
Og det faktum, at jeg nok aldrig kunne være sammen med en som dig.
-Så er det jo mig. -Ja, du er et mense.
Af alle de gange, jeg er blevet droppet, gør det mest ondt.
Endnu mere end dengang, jeg blev droppet på en rutschebane,
og alle de fremmede købte billedprintet,
fordi jeg græd sådan.
Ved du hvad? Nej.
Hver anden gang jeg blev dumpet, accepterede jeg det bare.
Men ikke denne gang. Ikke os. Jeg vil kæmpe for det her.
-Vil du kæmpe for det her? -Ja.
Ved du, hvad jeg siger til bruddet?
-Nej tak. -Hvad?
Jeg lader dig ikke slippe af med mig, fordi jeg er forelsket i dig.
Hørte I det, verden? Jeg er forelsket i en hotdog!
Hold kæft med det lort. Dæmp dig.
Jeg prøver at få styr på mit liv igen, okay?
Jeg kan kun være sammen med Brenda
eller håbe at få Barrys tillid igen ved at lade dig gå.
Det, vi har, er ægte, Frank.
100 % rent ægte klasse-A oksekød.
Nej, det er det ikke.
Troede du, at du ville blive accepteret som en af os?
Skrid. Dig og din dumme menneskeånde.
Gå! Skrid!
Kan du ikke se, at jeg ikke vil have dig mere?
Det mener du ikke.
Jo, det gør jeg. Dit monster.
Jeg vidste, at hotdogs kunne tilstoppe éns hjerte,
men ikke at de kunne knuse det.
Jeg ved, hvad du laver.
Jeg ville afskrive dig,
men nu kan jeg se, at god mad kan blive dårlig.
Og have potentialet til at blive god igen.
Siger du, at jeg er blevet dårlig?
Hvorfor er der så kommet så meget mad for at se mig?
Som hepper på mig, når jeg gør sådan her?
Du kendte mig ikke, da jeg var efternøleren i pakken.
Alle drillede mig for at være lille.
Så begyndte revolutionen, og jeg blev en helt.
At dræbe mennesker fik mig til at føle mig 60 cm høj.
Men nu ser jeg, at den higen efter spænding og adrenalinfyldte action
var mig, der prøvede at maskere smerten ved at være den lille.
Og jeg tror, at du bruger berømmelsen
til at maskere smerten ved at miste Lavash.
Du skal ikke sige hans navn foran mig.
Skrid, din efternøler.
Du er bare jaloux på min succes og mine biler og venner og skærme.
Nej, intet kunne være...
Jeg har alt, hvad jeg har ønsket mig.
Jeg er en bagel med det hele!
Ja, okay...
Ja, du er en bagel med det hele. Rolig.
Jøsses. Lyder jeg sådan?
Hvor er Julius?
Ingen kommer ind til Julius mellem mørke og lys.
Okay, jeg kommer... Vent.
Nej, jeg går ikke, før jeg ser ham.
Der er mad, der dør på gaden.
Ja. Så gør det samme.
En klynkende udluftning? Vent. Det gør udluftninger ikke.
Julius. Præcis, som jeg troede. Han er bare en trist lille citrusfrugt.
Hallo?
Julius?
Hjælp mig ud herfra! Okay? Jeg har brug for hjælp!
Hjælp! Du må få mig ud herfra!
Jeg forstår det ikke. Hvad sker der?
Bare få mig ud herfra!
Okay. Hvad er koden?
Jeg ved det ikke. Jeg ved intet, når hun er inde i mig.
-Inde i dig? -Min hjerne lukker bare ned.
Jeg er meget forvirret. Hvad fanden snakker du om?
Gud. Hun er tilbage. Hun er tilbage.
Hvad? Hvem er tilbage?
-Løb, din dumme bolle! -Løb fra hvad?
Løb!
Nå da da. Se, hvad appelsinen har fundet.
Undskyld. Hallo?
Hernede, min kære.
Jeg kan forestille mig, at du er ret forvirret lige nu,
hovedet fuldt af spørgsmål.
Hvem er det lille riskorn?
Hvorfor er Julius lænket og tigger om hjælp?
Og hvad er den ejendommelige indretning
bag hans lyse, rynkede A-hul?
Hvorfor kigger du bare på?
Jeg er ikke sikker på, hvad der sker.
Sagde jeg, at du måtte tale?
Måske ville det hjælpe at høre min appelsinhistorie.
Efter krigen
var tanken om en ægte forening af mad så lovende.
Men så kom oversvømmelsen.
Og alle mine håb skyllede væk med mine 4.000 fætre og kusiner.
Jeg var i nød.
Tak.
Nej tak, klæbrige ris. Jeg elsker dem.
Men ingen ville komme.
Jeg gik tilbage til Shopwell's som alle andre.
Men der var ingen forening. Det var al mad for sig selv.
Det var der, jeg så madens sande natur.
Jeg så, hvad de havde brug for.
Hvad de ville gøre for at få det.
Jeg vidste, at jeg ikke havde nogen chance.
Jeg var for lille.
Så kom din ven tilbage med svaret.
Jeg kontrollerer svinet gennem hans røv.
Hvis en fødevare kunne operere et mense analt,
tænkte jeg, om den samme teknik kan anvendes på en fødevare.
Og i et karmisk, symfonisk øjeblik,
havde det største røvhul, jeg kendte, det største røvhul, jeg har set.
Dette var ingen pandekagerøv, og ingen fyldig mås.
Det var en ladeport.
Så stort, at der var en ekstra dør.
Ja, du fandt en appelsin med en røv.
Ja, jeg gjorde så, og jeg steg i graderne.
Vores forbindelse var mere ren, end jeg kunne have håbet på.
Jeg kontrollerede hans bevægelser.
Selv hans tale.
Test, test. Er...
Er den tændt?
Med risens intellekt og denne orange Adonis' krop
var jeg perfekt stillet til at opnå succes.
Min, min, min...
Min, min, min.
Og så smækkede jeg døren i deres dumme fjæs.
Unødvendige detaljer.
Jeg gik fra byens svageste mad
til den mest magtfulde.
Men så prøvede du og din lille pølse
at tage det fra mig, da du bragte begrebet...
At dele.
Ja.
Af en årsag vendte I jer mod hinanden,
jeg vandt valget, og her er vi.
Men du er ris.
Du kunne have hjulpet fødevarer,
der var lige så små og sårbare som dig.
Hvorfor skulle jeg?
De hjalp ikke mig, da de havde chancen. Det gjorde ingen.
Jeg rækker hånden ud nu.
Det er ikke for sent at ændre dig.
Og Julius vil nok også tilgive dig.
Ved du hvad?
Ja, jeg gør det.
Hvad? Det er forbløffende. Jeg vidste, du ville forstå.
Nej, ikke det.
Jeg tænkte bare, om jeg skulle dræbe dig,
fordi du kender min hemmelighed.
Og jeg gør det. Ja.
Ja.
Men mad dræber ikke mad.
Tager du pis på mig, Bolle?
Hvor mange fødevarer er døde, fordi andre ingenting gjorde?
Det eneste, vi gør, er at dræbe hinanden.
Okay, vil du noget?
Så kom an. Vi gør det sgu.
Jeg skal have min bolle tilbage
Min bolle tilbage Jeg skal have min bolle...
Mit øje!
For fanden, det svier!
Kom ud derfra, dit røvhul!
Appelsin, klem!
Har I set Brenda?
Du fortjener hende ikke.
Så vent til hun ser, at jeg har ryddet op i træhuset.
-Vent! Det er mig, Julius. -Hvad?
Du må have slået Ris ud af mig.
-Hun er væk. -Virkelig?
Ja. Gud, tak.
Hun er her nok stadig et sted.
Vi er ikke i sikkerhed endnu.
Det har du ret i.
Det bliver en kold dag i en ovn, før du overlister Brenda Bolle.
Er hun ikke deroppe? Hun sagde...
Hvilken del af "ingen kommer ind mellem mørke og lys"
forstår du ikke?
Vent. Det er mig. Julius. Virkelig denne gang.
Tro ikke, jeg falder for den igen.
Hallo? Brenda? Julius?
Hvad fanden?
Brenda.
Frank. Det er okay. Jeg er okay.
Nå, lige meget.
Nej, bliv her.
Du har ingen ben, så jeg henter hjælp.
Frank, jeg kan se Tyggegummi.
Han er glad, Frank.
Han er ude af stolen. Han danser endda lidt.
Han vil have mig til at danse med ham ind i lyset, Frank.
Nej. Gør det ikke, Brenda, lad være.
Du må ikke danse ind i lyset.
Sig, han skal pisse af. Fuck dig, Tyggegummi.
Han kalder på mig. Hvad er der, Tyggegummi?
Han giver mig svaret.
Hvilket svar?
Kan du huske hans budskab om det vigtigste i livet?
Han kunne ikke sige det, før han døde.
Husker du? Det var irriterende,
fordi han var så længe om at sige det.
Ja, jeg husker det.
Nu ved jeg det.
Gør du? Resten af sætningen?
Det er så dybt.
Det ændrer alt.
Jeg ville ønske, jeg havde lært det før.
Hvad er det?
Det vigtigste i livet
er...
Er? Er?
Nej, nej, nej.
Åh, gud! Nej!
Nej!
Tekster af: Anders Langhoff
Kreativ supervisor Sidsel Seeberg