‫פודטופיה!‬
‫מסיבת נקניקיות: פודטופיה‬
‫- אפשר להמר פה. - אהמר בשן אחת על השעועית.‬
‫אהמר בשתי שיניים על טונה.‬
‫טונה!‬
‫קדימה. קדימה, שעועית!‬
‫- כן! - לעזאזל.‬
‫היי, עכשיו תשלם, עצלן ממולא קטניות שכמוך.‬
‫היי. סליחה על ההפרעה.‬
‫אני רק רוצה לומר שהבית שלכם ממש מקסים,‬
‫ו... אני רוצה אותו.‬
‫נראה לך שאנחנו מטומטמים? לא שימרו אותי אתמול.‬
‫אין לנו שום כוונה למסור לאף אחד את שטח המבצר שגילינו לאחרונה.‬
‫אלא אם כן אתה מתכנן לבזוז אותו מאיתנו.‬
‫לא. לא תהיה פה ביזה.‬
‫ברכותיי על השן שבה זכית במרוץ.‬
‫- אני מקווה שאתה מרוצה. - אני מרוצה! כל מצרכי המזון אוהבים שיניים.‬
‫הסמליות שבהן ידועה לכולם.‬
‫אגלה לך סוד קטן. לא מגניב להחזיק בשן אחת.‬
‫אתה יודע מה מגניב?‬
‫מאה ושבע שיניים.‬
‫בבקשה, תספור.‬
‫יש שם הרבה לבנות. וגם צהובות. יש גם שיני חלב קטנות.‬
‫נראה שהטוחנת מצאה חן בעיניך. יפה, לא? זו קדם-טוחנת.‬
‫יש שם גם פגומות.‬
‫זה סט תואם. אם תחברו ביניהן יהיה רווח.‬
‫תראו את כל עצמות הפה סוג א' האלה.‬
‫כן, בשם הרוח הצפונית, איזה שפע של שלל!‬
‫עשינו עסק, תפוז מדושן שלי!‬
‫לדחוף, ידידי. לדחוף.‬
‫להתראות!‬
‫מטומטמים שכמוכם.‬
‫הכול שייך לי!‬
‫אפילו אתה.‬
‫לוואש, אהובי.‬
‫כשאני איתך, אני מרגיש שאין לי חור.‬
‫כי הוא מלא באהבתך,‬
‫בהערצתך וכן, לפעמים,‬
‫בבצק המנוקד...‬
‫- היי, על מה צרחת הרגע? - מה? אני צרחתי?‬
‫סתם חלום בלהות. אני מעדיף לא "לפרוק" כרגע.‬
‫- זה היה לילה מהנה. - כן, עכשיו הוא נגמר.‬
‫- כן. נגמרה ההתלהבות. - נגמרה האהבה.‬
‫- כן, רק... - נגמרה תשומת הלב.‬
‫נראה שאלה החיים עכשיו.‬
‫סתם לשבת פה ולשחזר את ימי התהילה,‬
‫לדעת שלא תהיה תשובה קלה ומהירה...‬
‫לכל הבעיות שלי.‬
‫מגניב.‬
‫כלומר, אלוהים. תראו. הם מתים עליו.‬
‫קופסת תשומת הלב הזו היא בדיוק מה שאני צריך.‬
‫כן, ככה, בן זונה.‬
‫היי.‬
‫היי, יש לך שם קהל רציני.‬
‫אוכל לנסות? אולי רק סט של חמש דקות?‬
‫באמת תודה, חתיכת לחם. גרמת לי לפספס צעד.‬
‫תקשיב, אני מצטער. אני מחפש דרך לחלוק את הכישרון שלי עם העולם,‬
‫וזו נראית במה מושלמת.‬
‫תשיג מערכת שידור מתקדמת משלך. זו תפוסה.‬
‫- אתה לא מבין. אני צריך אותה. - לא, אתה לא מבין.‬
‫זה המקום שלי, ולא מעניין אותי מה אתה צריך.‬
‫מעניין אותי רק דבר אחד ויחיד, וזה הדבר הזה!‬
‫זעם!‬
‫הסתבכת עם הבייגל הלא נכון.‬
‫רגע.‬
‫היי, אולי קצת מחיאות כפיים למופע הפתיחה שלי, "קופסת הדגנים הפצועה"?‬
‫חזרתי. טוב, בואו נתחיל.‬
‫אז האקסית שלי ראתה ששכבתי עם מלפפון לפני כמה ימים,‬
‫אפשר לומר שכמעט החמצתי אותה.‬
‫נראה לך שהאנשימי יאכל את בני מינו?‬
‫הוא אמר שהוא רעב, לא?‬
‫זה לא שנאכיל אותו במישהו משלנו.‬
‫אז או שהוא ירעב למוות, או... שיהיה לו "בתיאבוהן".‬
‫היי, תיזהרו! מה לעז... אוף, בחייך, אחי.‬
‫- את בסדר? - לא! ראיתם את פופס?‬
‫- איזה פופס? - הקרטיב הערמומי הזקן ההוא.‬
‫הייתה לי שן בכיס והוא רץ אליי עם קיסם וגנב אותה!‬
‫הוא כייס אותך בקיסם?‬
‫אבל מצרכי מזון לא גונבים זה מזה.‬
‫כן? אז תגיד את זה לבן זונה שסחב ממני.‬
‫- זה קורה בכל מקום. - היי! שמישהו יעצור אותה!‬
‫טוב, רק רגע, בסדר? אנחנו לא יודעים את כל הסיפור.‬
‫הייתה לי שן והיא גנבה אותה!‬
‫טוב. עכשיו אנחנו יודעים. יש פה בעיה.‬
‫לעזאזל. יש עוד בעיה.‬
‫לא. הוא יודע מה עשינו? הוא בא להתעמת?‬
‫- אני לא יודע! תתנהגי רגיל. - טוב.‬
‫- מה את עושה? - לא יודעת.‬
‫- אני לא זוכרת איך מתנהגים רגיל. - לא צובטים אותי!‬
‫- היי, בר-בר. - זו לא התנהגות רגילה.‬
‫היי, חבר'ה. מה קורה? אני יכול לבלות איתכם כל היום?‬
‫- כל היום? - כן. טוב, מעכשיו ועד שנלך לישון.‬
‫כלומר... היי, למה אתם סוחבים את כף הרגל הזו?‬
‫סתם. כלומר, רק רצינו את הגלגילית הזו.‬
‫כן, כף הרגל לא חשובה. סתם לא הצלחנו להוציא אותה.‬
‫- אפילו לא ראיתי אותה שם. - שמת לב שיש שם כף רגל?‬
‫לא, רק עכשיו ראיתי אותה.‬
‫- כן, מוזר. - נשאיר אותה שם.‬
‫אעזור להוציא אותה. אני מבין דבר או שניים בזה.‬
‫- קדימה. - לא, אתה לא חייב.‬
‫פעם מציל חברת מצרכי המזון,‬
‫והיום סתם שמוק מטומטם שמוציא כפות רגליים מגלגיליות?‬
‫ירדתי לשפל המדרגה. אבל הדבר היחיד שמעודד אותי‬
‫הוא הידיעה שנבלה ביחד מעכשיו ועד שנלך לישון.‬
‫מה נסגר? מה זה אומר? לא נוכל לבלות איתו עד שנלך לישון.‬
‫לא, זו בקשה מגוחכת. ספציפית כל כך.‬
‫נצטרך להוריד אותו מאיתנו.‬
‫פרנק, לא נוכל להיפטר ממנו. תראה עד כמה הוא עצוב ואבוד.‬
‫אין לו כלום. פשוט כלום.‬
‫היי. אולי תוכל לעזור לנו‬
‫במשהו דחוף יותר ומסוכן הרבה יותר.‬
‫במה?‬
‫מצרכי מזון גונבים זה מזה, בארי. צריך לעצור אותם.‬
‫ואתה המזון היחיד שאמיץ מספיק כדי לנהל דבר כזה.‬
‫ואו. אני מרגיש שהכול נזקף לזכותי.‬
‫כן, נראה שממש צמחת בכמה סנטימטרים.‬
‫היי, אתה גונב? על גופתי עשוית הבשר, מותק!‬
‫היי, פרנק, תזכיר לי להכיר לך מישהו אחר כך.‬
‫את מי?‬
‫את הבעיה שאנחנו לא יכולים לפתור. רגע. אין כזו.‬
‫אני יודע שהגוף השברירי שלכם זקוק להזנה, אז בבקשה.‬
‫- הבאנו לך משהו לאכול. - אלוהים.‬
‫אני מודה לכם כל כך.‬
‫אני מבין איזו דילמה מוסרית מטורפת זו הייתה בשבילכם. אז...‬
‫לא ממש. העברנו את הדילמה המוסרית אליך.‬
‫וזו כף רגל של אישה.‬
‫לא יודע למה זה גרוע יותר, אבל זה נורא.‬
‫רגע. אבל אם לא אוכל אותה, זה אומר שזה סקסיסטי יותר איכשהו?‬
‫במה אני משכנע את עצמי? אני לא יכול לאכול כף רגל!‬
‫לא יכול לאכול כף רגל. איזה מנוול. כן?‬
‫אז בטח יכולת לאכול אותי, נכון?‬
‫דבר כזה תוכל לשכנע את עצמך לעשות?‬
‫- אני לא יודע. - אתה כן יודע.‬
‫בטח אפילו רק המראה שלי מזכיר לך את הטעם שלי.‬
‫- ברנדה, תירגעי. - לא! הבחור הזה בטח רוצה לאכול אותי.‬
‫כן? מה? היי, אתה רוצה לפתוח אותי? כן?‬
‫להשפריץ עליי חרדל?‬
‫לדחוף לי צנונית, לטבול אותי בקולה,‬
‫למרוח אותי על חתיכת אבטיח ואז לאכול אותי? זה הקטע?‬
‫לעולם לא אעשה דבר כזה. פרופיל הטעמים הזה מטורף.‬
‫"פרופיל טעמים". שמעת את זה, פרנק? הוא יוצר לי פרופיל טעמים.‬
‫טוב, תקשיבו. אני מצטער. פשוט קשה לי מאוד לחשוב על כף רגל.‬
‫אולי אם תשיגו לי קצת אצבעות, אוכל לטגן אותן בשמן או...‬
‫אלוהים. ברור. כמובן. סליחה.‬
‫שמן הוא כמו אדם מבחינתכם. לא התכוונתי לזה.‬
‫- פרנק, בוא נזוז. - אל תשאירו אותי לבד.‬
‫חשבתי שרציתם שאעזור לכם ליצור חברה.‬
‫אנחנו רואים בך כ"אדם ליום גשום".‬
‫נשמור אותך ליום גשום. או ליום "ציפורי".‬
‫או לכל יום שלא נבין, אבל לא צריך אותך כרגע.‬
‫הדבר האחרון שנרצה הוא שהחברה שלנו תדמה ולו במעט לחברה האנושית.‬
‫אנחנו פועלים כמצרכי מזון.‬
‫טוב. אז אני יוצר כוח משימה‬
‫שיסייר ברחובות ויילחם בגנבת שיניים.‬
‫לכל המתנדבים, כשאקרא בשמכם‬
‫תצעדו קדימה, בבקשה, ותקבלו את התג שלכם ואת חרב הקוקטייל‬
‫שתיתן לכם תחושת כוח חסרת היגיון,‬
‫שאני יודע שלא תהווה בעיה בהמשך.‬
‫כריס בולוניה.‬
‫קישקה הרגיטאי.‬
‫היי, קישקה. אייסד טי.‬
‫וגם כל השאר. נצא לרחובות!‬
‫משטרה‬
‫המיץ מאיץ!‬
‫לא עשיתי את זה!‬
‫המערבולת של וירלי ונילה אייסד‬
‫בסדר, קרים. ידוע שאתה חבר של פופס. איפה הוא?‬
‫בסדר. מה אתם רוצים ממני?‬
‫אני מכיר הרבה פופסים. חטיף פופס, קייק פופס.‬
‫- אני מכיר גם... - תחסוך מאיתנו.‬
‫אתה יודע על איזה פופס אנחנו מדברים. איקל, אחי. פופס איקל.‬
‫היי, תיזהר על הקופסה, אחי. בסדר, תראה. הוא שם.‬
‫שמור על קור רוח. תודה על השן.‬
‫פופס! תקפא במקום!‬
‫זה מה שאני מנסה לעשות.‬
‫שוטרים.‬
‫תפתחו את הדלת המזדיינת!‬
‫מצטער, פופס. המסיבה נגמרה.‬
‫- היי, לאן אתם לוקחים אותי, לעזאזל? - איך היית מת לדעת, אה?‬
‫היי, מה לעשות עם פופס ועם כל מצרכי המזון שגנבו?‬
‫אני אטפל בזה.‬
‫בית המשפט למזון התכנס לדיון.‬
‫כולם לקום מייד לכבוד השופטת רוטבגה גינסברג המכובדת.‬
‫- עשינו זאת שוב. - בבקשה, פודטופיה.‬
‫טוב.‬
‫התיק הראשון הוא של רד לנטילז נגד פופס.‬
‫אז מה הבעיה...‬
‫פופס גנב לי את השן. חתיכת מנוול גונב טוחנות שכמוך.‬
‫- פופס, זה נכון? - בטח. והייתי עושה זאת שוב.‬
‫- שום חרטה. - אל תדאג, פרנק.‬
‫הם תפסו את הנוכל. המערכת עובדת.‬
‫אבל אתם לא מבינים. זה לא פשוט כל כך.‬
‫פופס עשה רק מה שהיה צריך.‬
‫אני נמסתי למוות.‬
‫ולא רק אני, גם הקטנטנים שלי. קרים. פאדג'.‬
‫כל משפחת איקל הייתה על סף הפשרה.‬
‫היינו זקוקים למקפיא. ומהר.‬
‫אבל מקפיאים אינם זולים בפודטופיה.‬
‫לכן הייתי חייב לגנוב את השן של רד לנטילז.‬
‫המקום המקולל הזה גרם לי להשתנות.‬
‫והדבר הכי גרוע הוא...‬
‫שעד שחזרתי עם השן הבלתי חוקית שלי,‬
‫כל בני משפחת איקל נמסו בכל מקרה.‬
‫אני עדיין יכול לראות את פניו של פאדג'י הקטן, מחליקים לצד גופו,‬
‫נמרחים על כל הרצפה ועל הנעליים שלי. תראו!‬
‫הורד נעליים ממגש העדים.‬
‫עצוב לראות.‬
‫אבל זהו בית המשפט למצרכי מזון,‬
‫וכמו אטימה הרמטית של צנצנת חמוצים,‬
‫גם חוקים אסור לשבור.‬
‫בכך אני מורה לפופס להחזיר את השן לרד לנטילז.‬
‫- סדרן. - אלוהים!‬
‫אם כולם סיימו להשתנק,‬
‫בית המשפט ישמע את התיק של ספריצר נגד רומיין,‬
‫שנאשמת בגנבת שלוש שיני חלב.‬
‫אתה שם לב לטרנד המטריד‬
‫בין מצרכי המזון שמואשמים בגניבה?‬
‫יש עדיין הרבה מקום פנוי להשכרה בחדר הקירור בעל ששת המדפים המרווח שלי.‬
‫הוא מגיע עם קירור מרכזי, ללא אור טבעי ועם שומר מדף מחמאה.‬
‫אין לכם מספיק שיניים למקרר?‬
‫אנחנו מוכרים גם ריבועי מים קרים בחצי מחיר.‬
‫היו מושא קנאתם של כל חבריכם‬
‫כשתצאו לדרך במכונית שנעה בקפיץ או בשלט רחוק.‬
‫בטריות לא כלולות במחיר.‬
‫מה קורה פה? מצרכי המזון משתמשים בשיניים כדי להתמקח על מוצרים?‬
‫ועל שירותים.‬
‫זוזו.‬
‫היי. תפסיקו להשתלט על האזור המאוורר.‬
‫מה קורה פה, לעזאזל? יש פה עכשיו שכונות עוני?‬
‫ומענישים מצרכי מזון שגונבים שיניים,‬
‫אבל הם גונבים כי הם זקוקים להן כדי לחיות.‬
‫לעזאזל. זה רע מאוד. אני לא יודע מה לעשות. אני מתחרפן.‬
‫אנחנו אמורים לדבר על זה עם האנשימי? או...‬
‫לא... פרנק.‬
‫אלה לא מים מהשמיים ולא יצורים מעופפים.‬
‫איננו זקוקים לאנשימי‬
‫ואיננו רוצים להידבק ברעיונות המרושעים הצפויים שלו.‬
‫זו בעיה של מזון ועלינו למצוא פתרון של מזון.‬
‫פתר-זון. רואה? עכשיו חשבתי על פתר-זון לבעיה,‬
‫כי "מזון" ו"פתרון" הן יותר מדי מילים.‬
‫- רואה? עשיתי את זה ממש עכשיו. - את צודקת. זה פשוט.‬
‫יש מצרכי מזון שיש להם שיניים. ויש כאלה שאין להם.‬
‫אז נבקש ממצרכי המזון שיש להם הרבה לתת למצרכי המזון שאין להם כלום.‬
‫כן. זה לא שנוי במחלוקת בכלל,‬
‫וכל מזון ישמח לקחת חלק.‬
‫נהדר. איך נפיץ את הבשורה?‬
‫טוב, מה דעתכם על זה?‬
‫איך קוראים לגרון עוף שמנסה להיות כנף?‬
‫"מתחזה".‬
‫מבנה הבדיחה הזה זהה לקודם.‬
‫אתה המתחזה! חובבן!‬
‫היי, מה ה... אל תלכו באמצע.‬
‫לא, בחייך, סמי. אתה מאבד אותם.‬
‫תחשוב... איך אישאר עדכני?‬
‫סמי, אנחנו מבקשים שתמסור הודעה לציבור,‬
‫כזו שכולם חייבים לשמוע.‬
‫כן.‬
‫ערב טוב. שמי הוא, כמובן, סמי בייגל.‬
‫אתם מכירים את האורחים שלי מתחילת המהפכה,‬
‫ולאחרונה, מהקמת מערכת המשפט שלנו.‬
‫פרנק וברנדה.‬
‫מצוין. כן, לא. פרנק, ברנדה, אני מת עליכם.‬
‫שמעתי שיש לכם הודעה חשובה.‬
‫כן, נכון.‬
‫בעצם, תכננו מערכת, מערכת קטנטנה ודי חכמה,‬
‫שתיקח חלק מהשיניים של כולם,‬
‫כדי לדאוג גם למצרכי המזון שאין להם שיניים.‬
‫כן, טוב. כדי להדגים למה אנחנו מתכוונים, תדמיינו פאי.‬
‫או אפילו טוב יותר, נזמין אותה לבמה. פאי?‬
‫אני רק רוצה להגיד שלום לחברתי, רוברב. היי, בארב!‬
‫טוב, נגיד שפאי מייצגת את כל השיניים שיש למצרך מזון כלשהו.‬
‫- אני שיניים. - כן, פאי. תודה על העזרה.‬
‫אז כמו שאמרתי, אם אתם מצרך מזון שאין לו הרבה,‬
‫אנחנו ניקח רק חתיכה קטנה כזו מהשיניים שלכם.‬
‫- זה לא הרבה. - בדיוק.‬
‫ברצינות, תפסיקי. אל תגיבי. את רק אביזר במה.‬
‫ואם יש לכם יותר שיניים ממה שאתם צריכים,‬
‫תשלמו בחתיכה בערך בגודל הזה.‬
‫שהוא משמעותי,‬
‫אבל תשימו לב שבכל זאת נותר המון מהפאי.‬
‫- בוז! - מה?‬
‫רגע. לא, די. אני שומע "בוז"? מישהו קורא "בוז"? מי הקורא?‬
‫- כבר ציינתי ש...? בוז! - טוב. אתה, אדוני?‬
‫נראה שיש לך בעיה עם תוכנית החלוקה.‬
‫כן, שמי ג'וליוס ויש לי בעיה.‬
‫הם לא מאמינים במצרכי המזון!‬
‫מה? אנחנו התחלנו במהפכה. אנחנו מאמינים במצרכי המזון.‬
‫- אני הייתי שם! - היא צודקת!‬
‫טוב, זה לא נשמע ככה.‬
‫אתם רוצים לחלק לכולם נדבות‬
‫כי אתם חושבים שאנחנו חלשים מכדי לפתור דברים בעצמנו.‬
‫כן. מה הקטע?‬
‫- בחייכם. מה נסגר? - כן.‬
‫- זה לא מה שאמרנו. - תעמוד, אדוני. תדבר למיקרופון.‬
‫זו ההזדמנות שלך לדבר ישירות אל פרנק ואל ברנדה.‬
‫אחרי המלחמה אמרתם שמצרכי המזון חופשיים לעשות מה שנרצה.‬
‫ועכשיו אתם אומרים לנו מה לעשות. אז איזה מהדברים נכון?‬
‫שני הדברים?‬
‫- אין מצב. - שקרנים!‬
‫היי, אפשר לשאול אתכם שאלה? כן?‬
‫האם עכשיו טוב לכם יותר מאשר לפני ארבעה ימים?‬
‫לי לא.‬
‫- לא. - מצבי גרוע יותר.‬
‫אז למה אנחנו מקשיבים להם בכלל?‬
‫- כן! - מי מינה אותם לאחראים? לא אני.‬
‫- אתם? - לא אני.‬
‫- לא. - לא.‬
‫- מה הקטע? - נראה לך שאתה צריך להיות האחראי?‬
‫לא. נראה לי שאנחנו נהיה אחראיים‬
‫להחליט מי יהיה אחראי.‬
‫כן! הוא צודק, לעזאזל.‬
‫ואם חבריי, מצרכי המזון, יבחרו בי,‬
‫אני, ללא ספק, אעשה עבודה טובה יותר מכם.‬
‫שמישהו יקרא לפלפל החריף, כי המצב פה מתחמם.‬
‫אז מה אתם אומרים?‬
‫נראה לכם שידידיי, פרנק וברנדה, צריכים להיות האחראים?‬
‫ממש לא.‬
‫או... שנראה לכם שהמשתתף מהקהל, ג'וליוס, צריך להיות האחראי?‬
‫ג'וליוס!‬
‫טוב, צפו בפעם הבאה,‬
‫כשהזוכה ייבחר, בלעדית בתוכנית שלי, "ויכוחים!"‬
‫בהנחיית הבייגל האהוב עליכם, סמי.‬
‫היי, כל הכבוד לשניכם. הייתה תוכנית מצוינת.‬
‫מה זאת אומרת, "תוכנית מצוינת"? ממש דפקת אותנו.‬
‫רגע. מה? אני לא מבין. כל התושבים בעיר צפו בכם.‬
‫אני ממש לא מבין איך יכולתם לראות בזה‬
‫כל דבר אחר חוץ ממופלא.‬
‫סמי, תשכב איתי.‬
‫תראו. הם מתים עליי.‬
‫תסלחו לי, אני הולך להתגפף עם מרק אטריות מתלטף. צ'או בינתיים.‬
‫מה קרה פה עכשיו? זה היה אסון גמור.‬
‫יש פתר-זון לבעיה הזו?‬
‫לא כרגע, אבל המצב יכול להיות גרוע יותר, נכון?‬
‫איך?‬
‫נראה לך שתימלט מבארי?‬
‫תפסיק להיאבק. אני לא רוצה למעוך אותך.‬
‫מה, לעזאזל?‬
‫טוב, נראה שזה רשמי.‬
‫אני קניבל עכשיו.‬
‫תרגום כתוביות: עדיאלה דיוויס‬
‫בקרת כתוביות דניאלה מגדל‬