Viandalàndia!
LA FESTA DE LES SALSITXES: VIANDALÀNDIA
-Apostes aquí. -Una dent pel Mongetes.
Dues dents pel Bonítol.
Bonítol!
Va, vinga, Mongetes!
-Sí! -Malparit!
I ara, paga, perdedor lleguminós.
Hola. Em sap greu tallar el rotllo.
És que he vist que teniu una casa molt bonica
i me la vull quedar.
Carall, ens prens per imbècils? Et penses que em van enllaunar ahir?
No tenim cap mena d'intenció de lliurar la nostra nova fortalesa.
Tret que ens vulguis saquejar.
No, res de saquejos.
Felicitats per l'única dent que has guanyat.
-Espero que la gaudeixis. -I tant! A tots ens agraden les dents.
Tothom sap el simbolisme que tenen.
Et diré un secret: tenir només una dent no és guai.
Saps què és guai?
Tenir-ne 107.
Les pots comptar.
N'hi ha de blanques i de grogues. També n'hi ha de bebès.
Has vist el queixal. És bonic, oi? És un premolar.
N'hi ha d'irregulars.
Aquestes van juntes. Ajunteu-les. Hi ha un forat.
Mireu quins ossos de boca tan espectaculars.
Ah! Pel vent del nord, això sí que és un bon botí!
Tracte fet, mariner cítric.
Va, amic, empeny fort.
Que vagi bé!
Cony de tarats.
Tot això és meu!
Fins i tot tu.
Lavash, amor meu.
Quan soc amb tu, no em noto el forat.
Perquè és ple del teu amor,
la teva admiració i, de tant en tant,
del teu membre clapat…
-Per què cridaves? -He cridat?
He tingut un malson. Ara no em vull parlar.
-Quina nit tan divertida. -Sí, i s'ha acabat.
-Sí. S'ha acabat l'emoció. -S'ha acabat l'amor.
-Sí, només… -S'ha acabat l'atenció.
Suposo que ara la vida serà així:
seure i rememorar els dies de glòria
sabent que no serà ni fàcil ni ràpid…
Eureka!
Que guai.
Uau! Quina passada. Els té captivats.
Aquesta caixa d'atenció és just el que necessito.
Així. Sí, senyor. Fot-li.
Ei.
Hola. Déu-n'hi-do el públic que tens.
Puc tenir cinc minuts de glòria?
Gràcies, panet. M'has fet perdre el fil.
Em sap greu. Estic buscant la manera de compartir el meu do amb el món
i crec que aquest format és ideal.
Aquest equip de retransmissió és meu. Compra-te'n un.
-No ho entens. El necessito. -No, ets tu qui no ho entén.
Aquest és el meu espai i m'importa una merda el que necessitis.
Només m'importa una cosa, només una, i és aquesta.
Ira!
T'has equivocat de bagel.
Un moment.
Un aplaudiment pel primer espectacle, Capsa de cereals masegada, sisplau.
Ja torno a ser aquí. Que comenci el xou.
L'altre dia, el meu ex em va veure cardant amb un altre aliment.
Literalment, "em" vaig fer el préssec.
Tu creus que es menjarà un dels seus?
Ha dit que tenia gana, oi?
No li'n donarem un dels nostres.
O es mor de fam o menja peus de porc.
Ei, vigila! Què cony fas, tio?
-Estàs bé? -No! Heu vist el Polo?
-Quin Polo? -Un polo vell d'aspecte sospitós.
M'ha robat la dent de la butxaca amb la punta d'una ploma.
O sigui que t'ha plomat?
Un aliment no robaria un altre aliment.
Ah, no? Digue-ho al malparit que m'ha rapissat el tema.
-Està passant a tot arreu. -Atureu-la!
Un moment. No sabem tota la història.
Tenia una dent i me l'ha robada!
Ara ja la sabem. És un problema.
I parlant de problemes…
Creus que ho sap? Ens demanarà explicacions?
-No ho sé! Fes com si res. -D'acord.
-Què fas? -No ho sé.
-Què vol dir "com si res"? -Això segur que no.
-Hola, Barrilet. -Això no és "com si res".
Hola, nois. Què feu? Puc passar el dia amb vosaltres?
-Tot el dia? -O des d'ara fins a l'hora de dormir.
Què feu passejant aquest peu?
Res. Ens agradava la sabata amb rodes.
El peu no és important, però no el podem treure.
-Ni l'havia vist. -Tu has vist que hi havia un peu?
No, l'acabo de veure.
-Que estrany. -Deixem-lo estar.
Jo us ajudo. En sé una mica, d'aquestes coses.
-A veure. -No, no cal.
El salvador de la societat de la vianda ara es dedica a desencallar peus.
En això m'he convertit.
L'únic que m'anima és que seré amb vosaltres fins a la nit.
Què s'empatolla? No podem passar-nos el dia amb ell.
És una petició absurda. És molt específica.
Ens l'hem de treure de sobre.
No ho podem fer, això. Mira que trist i perdut que està.
No té res. Res de res.
Doncs potser ens pots ajudar
amb una cosa més urgent i perillosa.
Quina?
Els aliments es roben els uns als altres.
Tu ets l'únic que pot fer-se'n càrrec.
Hòstia, això m'ha trempat.
Ja, sembles més alt.
Si voleu robar, haureu de passar per sobre el meu cadàver.
Frank, recorda'm que et presenti algú.
Qui?
Un problema que no puguem resoldre. Ah, no, que no existeix.
Ja sé que els vostres cossos necessiten sustentació. Mira.
-T'hem portat menjar. -Déu meu.
No sé com agrair-vos-ho.
Entenc que ha degut ser un dilema moral molt difícil…
No exactament. El dilema moral te'l passem a tu.
És un peu de dona.
No sé per què és pitjor, però ho és.
Però no menjar-me'l seria masclista, no?
Però què dic? No em puc menjar un peu!
"No em puc menjar un peu." Quin imbècil.
A mi sí que em podries menjar, oi?
T'atreviries a fer-ho?
-No ho sé. -Sí que ho saps.
Segur que recordes el meu gust només de mirar-me.
-Tranquil·la, Brenda. -No! Segur que em vol menjar.
Què me'n dius? Vols obrir-me, oi?
Tirar-me mostassa per sobre,
endinyar-me un rave, sucar-me,
untar-me en una rodanxa de síndria i menjar-me, oi?
No ho faria mai, això. Aquest perfil de sabor no té sentit.
Que fort. Ho has sentit, Frank? M'està perfilant el sabor.
Em sap greu. Tot això del peu em supera.
Si fossin dits, els podria fregir amb una mica d'oli…
Ai, mare meva. Esclar. Perdó.
L'oli és com una persona per tu. No volia dir això.
-Frank, toquem el dos. -No em deixeu sol.
No voleu que us ajudi a crear la societat?
Series més com un humà d'emergència.
Pels dies de pluja o d'ocells,
o quan estiguem perduts, però ara, no.
No volem que la nostra societat s'assembli a la vostra societat fallida.
Ho farem com el menjar mana.
Estic creant un grup d'acció
per patrullar pels carrers i acabar amb els robatoris de dents.
Voluntaris, quan digui el vostre nom,
acosteu-vos per agafar una xapa i una espasa de còctel.
Tindreu una sensació de poder irracional
que segur que no serà cap problema en el futur.
Mortadel·lo.
Kishka Hargitay.
Hola, Kishka. Te Gelat.
I la resta. A patrullar!
POLICIA
El suc fa el ruc!
Jo no he estat!
Cremós, el Polo és amic teu. Què trama?
Què vols saber, exactament?
Conec molts polos: el de cola, el de fruita…
-Un parell de… -No t'hi matis.
Ja saps quin Polo vull dir. El Gell, tio. El Polo Gell.
Compte amb el recipient. És allà.
Gràcies per la dent, fresca.
Polo! Congela't!
De seguida.
Agents.
Obriu el cony de porta!
S'ha acabat la festa.
-On collons em porteu? -A tu t'ho diré.
Què farem amb el Polo i els altres que hem enxampat?
Jo me n'ocupo.
S'inicia el Tribunal Alimentari.
Aixequeu-vos per rebre l'honorable magistrada Remolaska.
-Ho hem tornat a fer. -De res, Viandalàndia.
Molt bé.
El primer cas és Llenties Vermelles contra Polo.
Quin és el proble…?
El Polo em va robar una dent. Malparit lladregot de "pinyos".
-Polo, és correcte? -Sí. I ho tornaria a fer.
-No se'n penedeix. -Tranquil.
Tenim el dolent. El sistema funciona.
No ho enteneu. No és tan simple.
El Polo ha fet el que havia de fer.
M'estava desfent. M'estava morint.
I no només jo, la canalla també: el Cremós, el Caramel…
Tota la família Gell a prop de la liqüefacció.
Necessitàvem un congelador urgentment.
Però els congeladors no són barats a Viandalàndia.
Per això vaig robar la dent.
Aquest coi de lloc m'ha transformat.
I el pitjor és que,
quan vaig tornar amb la dent il·lícita,
tots els membres de la meva família ja s'havien desfet.
Ho tinc gravat: la cara del Caramel·let caient-li pel costat del cos
sobre el terra i les meves sabates. Mireu!
Surti de la safata.
Que trist.
Però som en un tribunal judicial
i, com el buit en els pots de conserva,
les lleis no s'han de trencar mai.
Ordeno al Polo que retorni la dent a la Llenties Vermelles.
-Llorer, sisplau. -Mare de Déu.
Si ja heu acabat d'alarmar-vos,
el tribunal es disposa a sentir el cas Spritzer contra Romà,
acusat de robar tres dents de bebè.
¿No notes un patró preocupant
entre els aliments que van a judici?
Espais de lloguer lliures en una prestatgeria de sis plantes
amb climatització central, gens de llum natural i porter.
No teniu prou dents per una nevera?
Podeu adquirir cubs de gel a meitat de preu.
O gallejar davant els amics
amb un flamant vehicle de corda o teledirigit.
Piles no incloses.
Què collons és això? Estan canviant dents per béns?
I serveis.
Aparteu-vos.
Feu-me un lloc, que no m'arriba l'aire.
Què redimonis és això? Tenim barris pobres?
Castiguem els aliments per robar
i només ho fan per sobreviure.
Hòstia, quina merda. No sé què fer. Estic perdut.
N'hauríem de parlar amb els humanets?
No, Frank.
No és aigua del cel ni monstres voladors.
No els necessitem
i no ens volem contaminar amb idees de merda.
És un problema alimentari i necessitem una solució alimentària.
Una solutària. Ho veus?
Acabo de solucionar el problema d'haver de fer servir massa paraules.
-Veus com ho he fet? -Tens raó. És senzill.
Hi ha aliments amb moltes dents i d'altres amb cap.
Hem de demanar als que en tenen moltes que en donin als que no en tenen.
Exacte. No sona gens controvertit
i segur que tothom s'hi apunta.
Genial. Com fem córrer la veu?
Què me'n dieu, d'aquesta?
Com es diu un espagueti que pretén ser una cosa que no és?
Un "impastor".
Has tornat a repetir l'estructura de l'últim acudit.
Tu sí que ets un impostor! Farsa!
No marxeu. Encara no he acabat.
Va, Sammy, que els perds.
Pensa, pensa, pensa. Com puc fer-me notar?
Sammy, has de fer un comunicat de servei públic
que ha de sentir tothom.
Sí.
Bon vespre. Com ja sabeu, soc en Sammy Bagel.
Els propers convidats van començar la revolució
i fa poc van crear un sistema de justícia.
En Frank i la Brenda.
Brutal. Sí, no. Frank, Brenda, us estimo.
M'han dit que heu d'anunciar una cosa.
Sí.
Hem dissenyat un sistema bastant enginyós
que traurà una porció de les dents de cadascú
per ajudar els aliments en situació precària.
Per entendre de què parlem, imagineu-vos un pastís.
O, millor, que pugi a l'escenari. Sra. Pastís?
Vull saludar el meu amic Ruibarbre. Hola, Barb!
Diguem que la Sra. Pastís representa totes les dents d'un aliment.
-Soc dents. -Exacte. Gràcies.
Com anava dient, si tu no tens gaires dents,
només te n'agafarem una part petitona.
-No és gaire. -Exacte.
De debò, para. No has de comentar. Ets attrezzo.
Si tens moltes més dents de les necessàries,
pagaràs un tros gran com aquest.
Que és bastant,
però, com podeu veure, encara queda una gran part de pastís.
-Fora! -Com?
Un moment. Prou. He sentit "fora"? Qui ho ha dit? Qui és l'avalotador?
-Fora! -Molt bé. Vostè, senyor.
Té algun problema amb el pla de Quotes?
Sí. Em dic Julius i tinc un problema:
no confien en els aliments!
Com? Vam començar la revolució. Creiem en els aliments.
-Jo ho vaig veure! -Té raó!
Doncs no ho sembla.
Ens voleu donar almoina
perquè penseu que som tan dèbils que no ens podem cuidar sols.
Sí, què coi?
-Au, va. Què dieu? -Sí.
-No estem dient això. -Aixequi's. Parli amb el micro.
Pot parlar directament amb en Frank i la Brenda.
Després de la guerra, vau dir que podíem fer el que volguéssim.
I ara ens dieu el que hem de fer. Quina és l'opció correcta?
Totes dues?
-De cap manera. -Ens heu mentit!
Us puc fer una pregunta?
Esteu millor ara o fa quatre dies?
Jo no.
-No. -Jo estic pitjor.
-Llavors, per què els vam fer cas? -Això mateix!
Qui ha decidit que manen? Jo no.
-Tu? -Jo no.
-No. -No.
-Què coi? -Vols manar tu?
No, crec que nosaltres hauríem de manar
a qui mana.
Sí! Tens tota la raó, hòstia.
Si els meus companys aliments em triessin,
segur que ho faria millor que vosaltres.
Haurem de cridar el Gelat. La cosa s'està escalfant.
Què en penseu?
Els meus vells amics Frank i Brenda han de manar?
Ni de conya.
O creieu que ha de manar en Julius, del públic?
Julius, Julius!
Mireu el pròxim programa.
Triarem el guanyador aquí, al meu xou: Discussions!
Presentat pel vostre bagel preferit.
Bona feina, parella. Bon espectacle.
Com que "bon espectacle"? Ens l'has ben clavada.
Com? No ho entenc. Tothom estava pendent de vosaltres.
Em deixa absolutament perplex que pugueu pensar
que la cosa ha anat malament.
Sammy, fornica amb mi.
Mireu com m'estimen.
Perdoneu, vaig a fer-me un bany de masses. Adeu, fideu.
Què ha passat? Ha estat un desastre descomunal.
Tens alguna "solutària" per aquest problema?
Ara mateix, no, però podria ser pitjor.
Com?
Penseu que podeu fugir de mi?
Quiet, no et resisteixis. No et vull esprémer.
Què cony?
Doncs ja està fet.
Ara soc un caníbal.
Subtítols: Neus
Supervisor creatiu Guillermo Parra