Ja no escorcollen?
No, senyora.
Tot es deshumanitza, de debò.
Tot correcte. Deu minuts. Deixi la porta entreoberta.
D'acord.
-Hola, Jon. -Hola, amatxu.
És que mira't!
No t'agrada que t'ho diguin. Et poses fet una fúria.
Però, fill meu, mai no has conduït bé.
Mai no has conduït bé.
No et concentres.
Et poses a pensar en les teves coses…
Ai, fill meu…
Per què t'ho guardes tot a dins? Això és un altre problema.
Sempre et pregunto: "Què et passa, Jon?"
I en lloc de dir: "El que em passa és això. "
Mare de Déu! Que soc ta mare.
No m'espantaré per res. Però no, tu callat.
Tot cap a dins.
No t'espantis de res del que et passarà.
M'encantava fer això.
Ho trobo molt a faltar.
És com cuinar.
Mira, si el meu fill no s'hagués fet policia,
potser hauria acabat com aquell bon home de Breaking Bad.
Deixa-ho córrer.
Mira.
Amb això se li posarà l'electro com el d'una musaranya.
No s'ho podran creure.
-No és massa perillós? -No, el meu Jon és un armari.
Hòstia, que me'n vaig amb Crist.
-Està molt malament? -Taquicàrdia supraventricular paroxística.
Adenosina i ansiolítics per mantenir-lo estable.
Monitoreu-lo.
Que animal que ets, amatxu.
UN MIRALL
Quan arribi la mitjanit,
ja no seran vius.
Morir no té res d'especial.
És tan senzill com respirar.
No soc dolent.
Només soc un emissari.
Porto un missatge.
Puc travessar el foc sense cremar-me.
Puc fer el mal sense tacar-me.
Puc fer les coses més horribles…
I, tot i això…
Odio tenir l'habitació ocupada.
L'hem d'eliminar com més aviat millor.
No tens res millor a fer?
Marxa i deixa'm descansar.
Daniel.
Vull que només ho sàpigues tu: marxaré abans no es faci fosc.
El meu fill em necessita.
La teva filla també et necessita.
Et necessita més que tu a ella.
Mai oblidaré el que heu fet per mi.
Fins demà.
Soc l'Antonia Scott.
Ho sé tot.
Avui no obrim.
Obri! Policia!
Un minut!
Senyoreta, on va! Obri!
-Antonia, la poli! Pensa alguna cosa… -Obrin, policia! Senyoreta!
Hola. Us voleu fer un tatuatge?
"Police forever" o alguna cosa similar? Un gos?
-Què més? -Obri la porta.
L'obriré si vull deixar-te passar.
Portem una ordre de registre.
I? Què és això?
Què fas?
-Qui pagarà el pany? -Registreu-ho tot.
-Qui m'ho pagarà? -Calla.
-No espantis mon pare. -Vine.
Sabem que fa un parell de dies una tal Antonia Scott
va venir per aquí acompanyada de l'inspector Gutiérrez.
Un tipus corpulent.
-No els he vist mai. -Mai?
Té plantes de marihuana.
M'importa una merda.
Ei!
No hi pots entrar, aquí!
Eh! No espantis mon pare. Eh!
Vine cap aquí. Vine.
-Què hi ha darrere la cortina? -Res.
Què mires amb aquesta cara?
T'agrada la meva cotilla?
Carla.
Digues.
Estàs molt callada. Que et passa alguna cosa?
No.
No res. Va tot bé.
Ens vindran a rescatar de seguida, ja ho veuràs.
Estic segur que el meu avi ens traurà d'aquí.
Ell mai no es rendeix.
Va ser presoner durant la guerra del Golf
i va escapar excavant un túnel.
El van condecorar i tot.
Tant de bo tinguéssim temps per això.
Jorge…
Jorge, ets un geni.
Per què?
Després t'ho dic.
Tu descansa, d'acord? Et farà falta.
M'he quedat sense els calamarsets.
Bé, estem esperant els resultats.
Quan els tinguem, decidirem el tractament.
Es queda aquí definitivament?
-De moment, sí. -Collons.
Quant de temps?
Depèn de com evolucioni i com es vagi trobant…
Fill de la gran puta.
Se't veu el cul!
Em vols matar o què? Càgon Déu.
Fill, no blasfemis!
Para de queixar-te i puja al darrere.
I vesteix-te, que se't veu el cul!
Va, de pressa!
-M'has portat un trajo, ama? -I la pistola de casa.
Per què no m'has portat un xandall?
Si no t'has posat un xandall en ta vida, per l'amor de Déu!
La mare que em va parir.
Tot a punt per al pla B?
No m'agrada aquesta expressió.
Avui m'has de fer feliç.
D'aquí tres hores t'ocuparàs de la Carla.
Però primer mata el nen.
És necessari?
Mai has tingut sentit de l'humor, papa.
Per l'amor de Déu, és un nen.
Prefereixes que ho faci jo?
No vol res més.
Molta gent mataria per posseir el secret que té.
No necessito res més.
Com ho ha descobert?
El nen mort tenia un clotet a la barbeta.
Vostès no en tenen.
-Vaig veure una foto. -I?
Un dels pares ha d'aportar el gen del clotet.
La probabilitat que vingui d'un parent és d'1 entre 5.000.
La Teresa sap la decisió que va prendre?
La Teresa no sap res.
I no ho ha de saber.
Mai.
Té fills?
Un.
El té l'Ezequiel.
Em sap greu.
No cal. El salvaré.
Què li ha demanat?
Vostè no em dirà el que li va demanar, oi?
Crec que l'he subestimat.
Sí.
Era el fill de la Teresa.
Anaven a la mateixa escola.
Tenien la mateixa edat i la mateixa alçada.
No era difícil confondre'ls.
I l'Álvaro s'amaga a casa de la Teresa?
Sí.
Mentre l'Ezequiel sigui viu.
No vull que torni per arreglar l'error.
Per què creu que va ser un error?
Hi ha una altra explicació?
Em donarà el que li he demanat?
Li diré el que li vaig dir al seu amic:
fotin-li una bala al cap a aquell monstre.
-Està carregada, no? -Disset bales.
-La sap fer servir? -Aprenc ràpid.
És igual que sigui el mòbil de ta mare. Apaga'l després d'escoltar-me.
-No et toquis els cabells, cony. -Parlarem sota terra.
Allà no ens podran rastrejar.
Demanar disculpes no és el meu fort
ni tampoc posar-me sentimental, a veure com ho faig.
M'has salvat dues vegades.
Ets un bon home, encara que expliquis acudits dolents.
I vull…
No.
Necessito que fem això plegats.
Que salvem la gent del petrolier, ja m'entens.
Vinga.
Ara concentra't i escolta les instruccions que et donaré.
Mira què he trobat.
Aquesta ampolla, l'hi vaig regalar fa molts anys.
Ni tan sols l'ha obert.
Saps quant val aquesta ampolla de whisky?
No l'he sabut encertar mai, amb la Carla.
I això?
Això és…
Bé, era
la joguina preferida de la Carla.
L'abraçava a la nit perquè li feia por la foscor.
Encara avui li fa por.
Ara he vist…
uns altres tipus de joguines als calaixos.
I pastilles.
Moltes pastilles.
Hi ha massa coses que no sé d'ella.
No l'he sabut protegir, Torres.
Puc comprar el whisky més car del món, però no he sabut…
salvar la Carla.
No és culpa teva.
No t'has de sentir culpable.
Creus que hauria d'haver cedit?
Crec que has pres la decisió més difícil.
Sí.
Si he sabut educar bé la meva filla…
segur que ella hauria fet el mateix.
Hòstia.
Merda.
No, senyoreta, no m'interessa canviar de companyia.
-Gràcies. -Enyorava les teves poca-soltades.
Envia'm la teva ubicació actual.
On ets?
Sota de la Cava Alta.
Allà hauríem d'estar fent una canya ara.
T'envio el mapa al mòbil de l'amatxu.
-Merda. -Què passa?
Crec que em segueixen.
Ignora-ho.
Fàcil de dir quan no et segueixen a tu.
Si et volgués matar, series mort.
Em quedo molt més tranquil.
Hi ha una porta.
No sortia al mapa.
No és possible que t'hagis equivocat de camí, llesta?
No, és la ruta correcta.
A veure, crec que la puc obrir sense clau.
Doncs obre-la.
Oh-oh…
Oh-oh, què?
Hi ha una bomba.
De puta mare.
I què penses fer?
Desactivar-la.
És un explosiu plàstic tipus Semtex.
Ha canviat d'estil.
-No sé si és el vermell o el rosa. -No la toquis!
No em diguis què he de fer.
Antonia, que ni et passi pel cap. No. Nein. Niente.
En Fajardo és molt professional.
Ha degut escollir una càpsula d'alumini de període curt.
Molt bé, a veure.
Quina probabilitat tens d'encertar-la?
Un 68,5 %.
D'acord. I si no l'encertes?
Hauràs de rescatar en Jorge tot sol.
Això no passarà.
Escolta'm.
Un 68,5 % és molt poc.
Si fos un 90 %, encara.
Tu entens el plànol.
No ens arrisquem. Fem una mica més de tomb i prou.
Ho sabia. Era el vermell.
O sigui que has passat de la meva puta cara, no?
Això deu estar sembrat de bombes, Jon.
Si he de parar a cada pas, no hi arribarem a temps.
Jon.
La Sandra ens ha estat enviant missatges.
Ens ha posat a prova.
Seria absurd que ens fes fer tot això
per acabar com la Unitat de Segrestos.
Massa fàcil.
Toñi, explica-m'ho com si no hagués fet ni l'ESO.
No eren estrelles.
Eren vuit detonacions.
Navalquejigo.
El mural.
La Sandra no parlava només del taxi.
Ens deia que havia posat bombes per tot Madrid
i ens mostrava on eren.
Gairebé en trepitjo una.
Faré veure que no ho he sentit.
Hi ha vuit bombes en vuit punts clau de Madrid.
El pla és més gran. Va contra tot.
És una manera de veure-ho.
-Jon, et poses a les meves mans? -Estimada,
a aquestes alçades, no hi ha més collons.
Continua caminant. Et segueixo el localitzador.
Hauràs d'esquivar les bombes. T'avisaré d'on són.
Tens una bomba a un metre.
Ara pots continuar.
Senyor, sí, senyor.
No puc més.
Em faràs un petó de bona nit?
Filla de la gran puta!
Sigues més precís.
Jon, què passa?
Fotos.
Fotos nostres per tot arreu.
Tenies raó.
Està jugant amb nosaltres.
Des del principi.
Això és un joc per ella.
Mentre segueixi jugant, no hi ha problema.
Em sents? Jon.
La meva amatxu no.
On ets, mala puta?
Surt.
Surt, filla de puta!
No.
-Jon, relaxa't. -Surt, filla de puta!
Vol que et posis nerviós i perdis el control.
-Jon! -Sé que em sents. Surt!
-Sé que em sents! -Escolta'm, sisplau! Relaxa't.
-Surt, filla de puta! -Jon!
Jon, para! Tens una bomba a dos metres!
-Soc aquí! Soc aquí. Va! -Jon, para!
Jon?
Soc aquí.
No tornis a fer això mai més.
De poc et mors.
Estic bé.
Estic tranquil.
Gràcies, Antonia.
Ara no.
Va, som-hi.
Encara no és mitjanit. Ell va dir que no féssim trampes.
Ell?
-No t'importa. -Què passa? Per què criden?
Tranquil. Ja queda poc.
Tinc por.
Vols que cantem una cançó?
Em faria vergonya. No ens coneixem.
Ets molt graciós, Jorge. Al meu fill li cauries bé.
Ara no, sisplau.
Què?
Què passa?
Antonia.
Sisplau.
Antonia, què passa?
Ara no.
No et queda cap pastilla?
Pensa, pensa…
Treu-me'ls de sobre!
Compte amb les bombes! No corris!
Treu-me'ls de sobre! No!
-Jorge! -Treu-me'ls!
Antonia, pensa en el Jorge.
Jorge.
Així. Digues el seu nom.
-Jorge. -Molt bé, repeteix-lo.
-Jorge. -Jorge.
-Molt bé. És el teu fill.
És el teu fill.
No necessites pastilles.
No necessites res.
L'has de salvar.
Ets la seva mare.
Antonia.
Antonia!
Estic bé.
Antonia, va.
Gràcies, Jon.
Ja hem arribat.
Jo faré sortir la Sandra. Tu encarrega't d'en Fajardo.
Podràs amb ell?
Mira, 242…
Que soc de Bilbao, hòstia.
Ho faré quan toqui, abans no.
T'he vist tallar la gola a un adolescent com qui pela un préssec.
Però no faràs trampes.
Els és igual morir ara o d'aquí una hora.
-A qui l'hi importa? -A Déu. Déu ens mira.
"A Déu", diu.
Sandra!
Per fi t'he trobat.
I jo a tu, Antonia Scott.
Soc aquí.
Mata'ls.
Surt!
Surt! Dona la cara!
És hora d'enfrontar-nos.
El so és una cosa meravellosa.
No t'ho sembla?
Mai pots estar segura de la seva procedència.
Cinquanta mil·lisegons.
És la distància entre el so i l'eco.
Una distància minúscula.
Però suficient perquè no em puguis atrapar.
Tranquil! Soc la Carla.
-La corda! Ràpid. -La corda.
Espera.
Va. De pressa.
Tranquil. Ja està.
Ja està. Marxem.
Jorge, corre!
No!
Deixa-la anar!
Posa les mans on les pugui veure, a poc a poc.
Carla, estàs bé?
Jorge!
Has arribat.
Sabia que no em decebries.
Per què, tot això?
Creus que tot això és per la Carla o l'Álvaro?
És per mi, llavors?
Un profeta parla per un poder superior.
Un profeta anuncia el que vindrà.
No m'interessen les teves cites de dement! Vull el meu fill!
El nen.
El teu fill ja no hi és.
En Fajardo ara mateix l'està tallant a trossets.
Has superat l'última prova.
I sempre mantenint el control.
Corre.
Va, Jorge! Va!
Ja n'hi ha prou!
Malparit.
Ja està.
Jon Gutiérrez.
Policia.
Em dic Carla.
Pensava que eres mort.
Mira.
És més guapa en persona.
Mama, ets tu?
Jorge! No! Jorge!
No!
Mama?
No t'acostis més!
No!
T'estimes molt aquesta merdeta.
Deixa'l anar!
Llença aquesta preciosa Glock
i fem un tracte.
La teva vida per la seva.
No compliràs la paraula.
Cinc…
No tens paraula.
Per què no ha vingut l'avi? Vull tornar a casa.
Quatre…
Recordes el joc preferit de l'avi?
Sí.
Tres…
Dos…
Un.
Ajupe't!
Disset bales.
VELOCITAT DE LA BALA ANGLE DE TIR
Deu.
Jorge Lorente Scott.
Hola, Jorge.
Vull veure la meva mare.
Dotze, tretze, catorze, quinze…
disset.
Bona sort, fill.
Acaba aviat i estalvia'm els teus discursos.
No som personatges de novel·la.
Deixa'm gaudir del moment.
T'he guanyat, Antonia.
Ja no ets la primera de la classe.
No has guanyat.
Moriràs.
I això és una derrota.
Aquest no era el teu pla.
T'ha sortit malament.
-Segueix-los. -T'agraden els jocs.
Mira al teu voltant, Antonia.
Volies que vingués fins aquí
i veiés que superar totes les proves no havia servit de res.
Volies que no aconseguís salvar la Carla Ortiz.
-El teu pla... -Ells t'avisen.
era deixar-me viva sabent que el meu fill era mort.
No.
Sabent cada minut de la teva vida que era culpa teva.
El Jorge és viu.
I si el Jorge és viu és perquè en Jon ha fet la seva feina
i en Fajardo és mort.
I tu estàs sola
i has perdut.
Si vols e pots matar,
però has perdut.
Sandra.
T'equivoques.
Això encara no s'ha acabat.
Jorge!
Jon?
Ets tu?
Mama!
-Estàs bé? -Sí.
Estàs bé?
Per què sempre tens la porta oberta?
Perquè volia que vinguessis a veure'm.
-Ara ho faré. -I això?
Ho ha portat ell.
No és que estigui gras, però no podia ni pujar la planta.
Mira, nena,
no em toquis els ous.
Ets tu qui m'ha convençut de pujar a peu.
-Adeu! -Adeu.
No et fot, la mocosa...
En Marcos les cuidava.
A mi se'm moren. És el meu superpoder.
Aquesta no la reguis gaire.
Això sí que és una sorpresa.
Com estàs?
Doncs, des que no estic amb tu, m'avorreixo una mica, la veritat.
I el Jorge?
Bé, molt bé. Posant-nos al dia de moltes coses.
Com ha de ser.
I la teva mare què?
No para de presumir de fill.
-De què presumeix? -Com que de què?
Minipunt per tu.
El pis de sota ha quedat buit.
Us podríeu mudar aquí. Seríem veïns.
El que passa és que vols truita de patates de l'amatxu.
No?
Digue-m'ho ja. No has vingut només a portar-me un ficus.
No han trobat el cos de la Sandra, oi?
Et podré sorprendre alguna vegada?
No trepitjaria una bomba que ha col·locat ella.
S'ha esfumat, com el seu pare.
Ja.
Què passa?
Doncs passa
que han analitzat l'ADN de les restes de la tomba de la filla d'en Fajardo.
Continua.
Són de la seva filla.
No va ser un error.
Algú em volia treure del meu forat.
Fent-me creure que era una venjança contra els poderosos.
Ni tan sols era pel plaer de matar.
Ni per turmentar més una ànima ja turmentada.
Es tractava de jugar.
Papa.
No soc morta.
Papa.
No soc morta.
He tornat.
Un expoli.
Un tros de merda.
No és gaire llest.
Oi, Antonia?
Un profeta parla per un poder superior.
Un profeta anuncia el que vindrà.
No ho has pogut planificar tot tu.
No és cert.
Ets molt intel·ligent, però alguna cosa no et funciona bé.
Hi ha una altra ment al darrere.
A tu no et manipulen?
Jo no confonc la realitat amb la meva imaginació.
No em facis riure.
Mira't els braços.
Volia que la víctima sabés que l'estaven buidant.
Ajuda!
Papa, no estic morta.
No faci mal als nens.
-Antonia. -Som els titelles del seu joc.
El joc de qui?
T'ho vaig dir.
Es fa dir Mr. White.
Subtítols: Neus
Supervisor creatiu Roger Peña