Jo…
Jo no volia que la cosa acabés així.
Papa…
Mama.
Sisplau.
Hola?
Qui ets?
Em dic Jorge.
Ets un nen.
Tinc por.
Per què plores?
UNA DISFRESSA
…commocionats pel tiroteig perpetrat per una dona desconeguda
al Saint Barbara British School.
La policia forense no ha confirmat el nombre de víctimes…
TIROTEIG
Merda…
Va.
Sabem res de l'assassina?
Era morena i portava un vestit de blanc.
Va matar una professora i dos companys més.
Hi ha nens entre les víctimes?
No, els nens estan bé, gràcies a Déu.
Excepte un, que se'l va endur.
El net de l'ambaixador britànic.
Papa?
On és?
Fa tres anys que no et veig.
No sé si esperava afecte, però segur que esperava alguna cosa.
Afecte?
De veritat esperaves afecte?
És el Jorge?
Parles del Jorge?
No ho facis més difícil encara.
Tinc dos homes esperant a baix.
Vull que vinguis amb mi.
Estàs detinguda per assassinat i segrest.
-Corre! -Porta el carro, ja.
-És en Marcos Lorente! -Porta el carro!
S'escapa!
Ei! Alto!
VESTIDORS
És ella!
-Alto, policia! -Pari!
Hòstia, Antonia.
Merda.
Senyor…
Que no els faci mal.
Alto!
Vol dir que ja no ets Reina Roja.
Aviseu una ambulància!
Escolti!
Ei!
Antonia!
Vine.
Ves a buscar en Jorge.
L'Ezequiel i la Carla són al subsol. Busca'ls.
Corre!
Policia!
Pari!
Es troba bé?
-M'has desbloquejat. -No per gaire temps.
T'estan rastrejant el mòbil.
No el puc apagar.
-Em trucarà. -L'Ezequiel?
Dona'm temps, sisplau.
Ja vaig viure això amb en Marcos. No ho vull viure amb el meu fill.
Quinze minuts. Ni un més.
Això és pels vells temps i perquè el nen em cau bé.
Però no cauré amb tu.
Quinze, Antonia.
Trucarà abans.
Gràcies.
És allà!
Veniu!
-Estan bé? -Qui?
Els meus companys del cotxe.
-Sí. -El que té problemes ets tu.
-Estàs detingut. -Per variar.
Central, l'han vist al districte financer.
Més unitats.
Va, va!
NO ESTIC BOJA. ESTIC FINS AL CONY.
-Hola, Antonia. -Ezequiel.
Aquestes no eren les regles del joc. Deixa anar el meu fill.
T'equivoques. El joc sempre ha estat el mateix.
Els fills pagaran pels pecats dels pares.
Vull parlar amb ella.
No sé de què parles.
Sí que ho saps.
Vull parlar amb ella.
Des del principi ha estat ella.
Sandra?
Saps com em dic! Que perspicaç.
Ets la filla d'en Fajardo.
Exacte, Antonia.
-Sorpresa! Aquí em tens. -No és cap sorpresa.
No vas morir mai.
Potser sí.
Aquesta història va de fills que moren i pares que ressusciten.
El meu fill no pot morir. Torna-me'l.
Aneu cap allà. Jo aniré per aquí.
Pobra Antonia.
Ara entens el que és estar insegura.
És molt senzill.
Si no vols que mori,
hauràs de triar, com els altres pares.
Triar entre què?
La vida del teu fill…
o la de la Carla Ortiz.
-No la volies salvar? -I si no trio?
En aquest cas, a en Jorge li quedarien 30 hores.
Com a la Carla.
Sempre tan exacta, Antonia Scott. Tan exacta.
Sí, però estic insegura i la policia em persegueix.
Si vols que jugui amb les noves regles, m'has de donar alguna cosa més.
Has de ser forta, Antonia.
No te n'oblidis. Has de ser forta com jo.
"Sobre l'aigua em van edificar.
"Els meus murs, de foc són. "
Ei! Alto!
Quin sentit té fer mal a un nen?
El mateix que fer mal a la Carla o a l'Álvaro Trueba.
Sempre ho dius: és la teva missió.
Hem d'aturar els pares
i l'única manera de fer-ho és a través dels seus fills.
El Jorge Scott és el fill d'aquesta dona.
No vull, em sents? No vull!
No vull.
-No faré mal al nen, em sents? -Papa. Papa!
Esclar.
El vols protegir, igual que a mi.
Aquella dona m'està amenaçant.
Protegeix-me.
Sisplau.
Ja sé que és una mania dels advocats, però no m'agrada que t'acostis d'amagat.
Digue'm…
És cert?
S'ha confirmat.
Però la policia ho vol amagar.
Els han matat.
Gairebé tota la Unitat de Segrestos, morts o ferits greus.
-El Parra també? -Va perdre la cama. És a l'UCI.
I el seu segon?
Ramón,
hem de prendre una decisió.
"Hem"? Jo ho faré.
Jo prendré la decisió, com sempre.
Si necessites que signi algun document, deixa'l sobre la taula.
I ara preferiria quedar-me tot sol.
On és l'Antonia?
I vostè és…
Soc el seu pare.
Jo no tinc pare.
Ja m'han informat que té la particularitat de fer acudits sense gràcia.
Sr. Gutiérrez, crec que no ha acabat d'entendre
com n'és de greu, la situació.
Em pot passar el comandament, sisplau?
Per què la protegeix?
Per què vostè no?
Han segrestat en Jorge.
Estic segur que l'Antonia hi té alguna cosa a veure.
Fa anys que pren medicaments per no perdre el control.
No controla els seus actes. Sé que l'aprecia.
Ajudi'm.
Si m'ajuda a trobar-la, faré que l'alliberin sense càrrecs.
I també em regalarà una corbata tan maca com la que porta?
No s'enganyi.
Ella no és amiga seva.
Ella no té amics i vostè ho sap.
Ella se sent per sobre de tots nosaltres.
Tingui compassió d'un pobre esguerrat i passi'm el comandament, sisplau.
Tot el que toca l'Antonia es fa malbé.
La seva mare va morir. El seu marit està en coma.
I vagi a saber on és en Jorge.
I vostè està acabat.
Sir Peter…
No té ni puta idea de la filla que té.
Tanqui la porta quant surti, sisplau.
Jorge!
Ets aquí?
Sí.
Estàs bé?
Em fan mal els canells.
M'ha lligat.
T'han fet alguna cosa més?
No. Res més.
Tens por de la foscor?
La meva cel·la no és fosca.
De debò?
Tens llum, Jorge?
Què et sembla si juguem al veig-veig?
Per treure'ns la por de sobre. Vols?
No hi jugo des que era petit.
Amb ma mare.
I a què més jugaves?
Al veig-veig,
les paraules encadenades,
al Duck… Era el meu preferit.
A mi també m'agrada jugar amb el meu fill.
Però m'agradaria poder jugar-hi més.
Va, tu comences.
Jo no puc perquè aquí no hi ha llum.
D'acord. Veig, veig…
Què veus?
Una coseta…
I quina coseta és?
Comença… per la pe.
Amb la pe…
No sé què pot començar per pe.
Fem-ho al revés.
Diré una cosa i em dius si m'hi acosto.
D'acord.
Hi ha una taula?
Una mena de taula amb un mirall i bombetes al voltant.
Un tocador.
Hi ha un raspall?
Sí, i maquillatge.
Una brotxa. Moltes pestanyes. Em fan fàstic.
I a sobre hi ha roba, feta una bola.
Què més hi ha?
Més roba penjada en una barra.
-Quina mena de roba? -No ho sé, és molt diferent.
Hi ha de tot.
I a sobre de la taula hi ha unes pinces o unes tisores?
No, res d'això.
Només hi ha… perruques. Per això t'he dit pe.
S'ho ha mirat tot abans de marxar.
Ha agafat unes coses i les ha posat dins una bossa.
I m'ha donat una bufetada.
Mai m'havien pegat.
Vull que ho facis a poc a poc.
Ho vull veure.
Ha de saber que es dessagnarà.
Faré el que diguis.
Vull que se senti sola.
Per què insisteixes ara?
Perquè em vaig comprar uns dels seus pantalons
i em feien un cul de carpeta. A mi! És impossible.
Què passa?
Creus que no soc tan bona persona com tu?
-No, no és això, però… -Ja ho sé.
De vegades no em reconeixes.
I què esperaves, papa, després del que em vas fer?
Que tornés feliç?
Que fos una persona normal?
Em sap greu.
He abraçat aquesta merda de missió.
M'hauries d'estar agraït.
Preciós, no trobes?
Tornes a marxar?
On?
No és una bona idea.
És la millor de les idees.
Si que estàs desesperada.
Mira.
Ho pots apagar? Em posa nerviosa.
Segueix les instruccions. No cal que quedi bé.
Necessito que pari de sagnar. Estreny bé els punts, sisplau.
D'acord. És un tatuatge. Un dibuixet. Ja està.
Va.
Hòstia, no tia.
...es procedeix al tancament del pla superficial.
Amb una sutura monofilament no reabsorbible 3-0...
-Té, no vull que cridis. -No prenc substàncies psicoactives.
-Gairebé. -Vens a casa meva
i em demanes que et cusi com si ho fes cada dia…
Que em fa por fer-te mal.
-Treballes amb agulles. -Però no amb gent de 50 kg.
-No ho faré sense anestèsia. Punt. -I els efectes secundaris?
Soc obsessiva.
Em fa por agitar-me, tenir idees paranoides o marejos.
Pensa en la relaxació, en el riure, uns "ja, ja".
El pensament creatiu…
Creu-me, amb això tindràs menys dolor, va.
Ben fet. Molt bé.
I…
Però si ho faig de puta mare.
I què li ha dit, ella?
-Jorge. -No ho vull dir.
Jorge, ets les meves orelles.
Necessito que em diguis què li ha dit.
Li ha dit que vol que pateixis.
Llavors ell li ha preguntat per què es comportava així.
I ella li ha respost
que què esperava després del que li va fer ell.
Que ella ja no pot ser una bona persona per culpa d'ell.
I què més?
Llavors ha marxat.
Ell li ha demanat que no marxés, però ella no li ha fet cas.
Ella li deia: "Papa, papa…"
I ell plorava i plorava.
Saps què, Jorge?
Crec que tinc una idea.
Papa! Papa!
Para de cridar!
A qui crides? A qui?
Deixa'l en pau!
A qui creus que crida? Al seu pare! Té por, que no ho veus?
Deixa'l anar!
A mi també em violaràs? Ah, no, que és tot comèdia.
Una actuació per enganyar-me.
Com si això no fos prou patiment.
Saber que mon pare no ha fet res per treure'm d'aquí.
Ja sé que em matareu.
I ho accepto.
Però al nen, no.
Per què voldries fer mal al nen?
He sentit com li parles.
Amb quanta desesperació.
És terrible sentir plorar un nen.
I tu no vols aquest so al teu cap, oi?
Deixa'l anar.
Sé que ets una bona persona.
Només fas el que ella et demana.
-La teva filla… -Calla!
No saps res de la meva filla.
T'ha anat bé el porro, oi?
Vius aquí?
Sí.
Després de l'ictus, no podia pagar dos lloguers.
Almenys m'estalvio les escales.
Tu dorms en aquella habitació i jo dormiré al sofà.
Però tampoc flipis, que vull recuperar la meva vida.
Ho entenc.
I què has fet?
Han segrestat el meu fill i m'acusen a mi.
Hòstia, doncs…
Doncs si que has fet coses…
I per què?
Vull dir que si hi tens res a veure…
No.
De fet, sí.
Ei, ei. Estàs bé?
Si que t'ha pujat el porro, no?
Deu haver estat un molt mal dia, segur.
Has de dormir.
No.
No puc dormir. Em queden 24 hores.
Però, si no descanses, no podràs trobar el teu fill.
-Antonia? -Tens raó.
Tens raó. Tens raó.
No entris.
Per què no?
Hauríem d'haver arribat fa deu minuts.
Ja els hi pagarem.
-Li pagarem el que faci falta. -No!
Encara està despert?
Ja el coneixes. No se'n volia anar a dormir.
-Sí, no li agrada gens. -Papa!
-Vine aquí, campió. -Ves amb el papa.
I què heu fet?
No gaire cosa. M'ha guanyat a les cartes Pokémon.
-Té. -Gràcies.
-Et faré un petó, d'acord? -Sí.
Sí, sí.
-Adeu. -Adeu, guapos.
-Adeu, família. -Adeu, Cristina. Gràcies.
-Hola! Mira. -D'acord.
I ara al papa.
-El jersei. -Oh.
Jo l'hi porto. Intenta posar-lo a dormir.
-Va! -Up!
No vaig a dormir.
Antonia!
Jorge! Amor, mira'm!
Estàs bé? Jorge, mira'm!
No passa res, reina. No et moguis.
Marcos!
Marcos! Marcos!
Marcos!
Marcos! Marcos!
Marcos!
Jorge!
No! Sisplau!
Sisplau!
Sisplau, no!
Sisplau! Sisplau!
Jorge! Ves a la teva habitació!
No paris de plorar, Antonia.
Pots fer-ho.
Mama, sisplau, ajuda'm.
Mira al teu voltant, Antonia.
No pots quedar-te a la foscor.
Segueix-me.
No et volen atacar.
Et volen avisar.
-Qui? -Segueix-los.
SOBRE L'AIGUA EM VAN EDIFICAR. ELS MEUS MURS, DE FOC SÓN.
Sobre l'aigua em van edificar.
Els meus murs, de foc són.
Papa, bàsicament, li he dit:
"Has de dormir. Si no, no trobaràs el teu fill. "
Però ho deia com qui diu
"tot anirà bé", quan és obvi que no.
Doncs, ella ho ha fet.
S'ha adormit. Ha posat cara com que ho estava sospesant
i s'ha adormit.
És més rara que un gos verd, papa.
Els gossos verds són de l'illa de Gran Canària.
D'aquí ve el nom de l'illa.
-Jo no soc canària. -Perdó.
-Bon dia. -Bon dia.
Vols esmorzar? Què t'agrada?
Qualsevol cosa malsana d'aquestes.
Mira, ets de les meves.
-Tens Coca-Cola? -No.
Té. Les magdalenes animen.
Hauràs de canviar d'aspecte si vols passar desapercebuda.
Sempre passo desapercebuda.
Si tots els polis de Madrid tenen la teva foto, tal vegada no. Diria.
Continua.
Per passar desapercebuda amb els policies,
has de ser el contrari del que busquen.
És a dir, no destacar.
Per exemple?
Per exemple: si t'agraden les camises de quadres,
posa't una cotilla de sado.
No falla mai, perquè et miren els pits.
Mira. Això…
TÉ
També tens…
MOLT
…pantalons elàstics.
MAL GUST
Els de zebra, els de heavy... La xupa de cuir.
La de la caputxa i, si cal, te la poses.
-No ho sé, t'agrada alguna cosa? -No ho sé.
-Però té raó. -Tinc altres coses. Com que ets rareta,
et poden quedar bé. També tinc això.
És una mica més lady. Aquestes botes… Mira, aquesta samarreta és ideal.
O potser… A veure. Aquesta també…
Rosa! Mai et posaries rosa.
MATA'M
SISPLAU
També tinc… Mira!
Això! La Tienda en Casa!
Mira, també tinc…
A veure…
T'HO PREGO
Això és una mica transparent.
NO
Mira.
Esteu parlant?
Vine.
Vine, prova-ho tu.
Ho he fet bé?
"Papa. "
"Fes-me un petó. "
Papa, t'estimo.
No et preocupis. No tornaràs a estar sol.
Res no ens podrà separar.
Sort que ets amb mi. No tornis a marxar.
La gent no sap que la ciutat és buida per sota.
Hi ha un altre Madrid sota el Madrid de la superfície.
MAPA DEL CLAVEGUERAM
Si volguéssim, podríem entrar al Palau Reial.
Els agradava treballar allà sota?
Depèn.
Cap al final, quan van canviar el nom de la unitat
de Nuclear, Biològic i Químic, i ens van barrejar amb els TEDAX,
alguns no es van adaptar gaire bé.
Què vol dir?
Als putos terroristes els encantava el subsol.
Els primers narcotraficants.
Els assassins en sèrie. També n'hem tingut a Madrid.
"Que divertit que és Madrid", pensem. "Quanta vida. "
No veuen què hi ha a sota: les rates, els fantasmes, els dolents…
L'equilibri és fràgil. Massa.
A poc a poc et tornes com ells per poder-los atrapar.
Jo vaig perdre la vista aquí.
-Bomba? -Àcid.
He de fer una foto al mapa. Li fa res?
-No. -Quan encengui el mòbil,
apareixerà la policia.
M'és igual.
M'agraden les visites. Mai en tinc.
Guardi els mapes.
Bé, no m'ha de fer el favor,
però no digui a la policia per què he vingut.
Gràcies.
En Fajardo era amic seu?
Sí.
Per què creu que va fingir la seva mort?
Com li vaig dir, crec que la va fingir per a alguns.
Els rucs.
Els que érem com ell
sabíem que un cos no s'esfuma així, ni tan sols en una explosió.
Penso que es va fugar amb aquella noia.
Quina noia?
-La del manicomi. -Allà no hi va conèixer cap noia.
Era la seva filla.
Això és impossible.
Va, va, de pressa!
-Obriu la porta. Ràpid! -Va, va!
4 ANYS ABANS
Vens o què?
Papa.
No estic morta.
Carla…
Carla.
Jorge!
Què passa, Jorge?
Ja és de dia i no he esmorzat.
Ja és de dia?
Com ho saps?
Perquè tinc gana.
Tens gana.
I…
I què et ve de gust?
Digue-m'ho i t'ho faig.
Soc molt bona cuinera, saps?
Juguem a cuinetes? Què et sembla?
-Digue'm. -Un…
Un sandvitx de pernil i formatge.
I què més?
Béicon, molt fet.
Vull orange juice.
I xocolata.
L'avi no me'n deixa menjar per esmorzar.
Llavors tens sort que sigui una mare.
No!
La meva mare no hi és! No hi és mai!
No diguis això, Jorge.
Segur que la teva mare donaria la vida per tu.
Visc amb el meu avi. Ell donaria la vida per mi.
Què has fet?
M'he assabentat d'algunes coses.
Tinc novetats.
I tu?
Maritxu, soc l'Antonia. Tranquil·la.
-No hi ha la policia aquí, no? -Passa, ràpid!
M'has espantat, nena!
Em sap greu. M'he amagat i no volia trucar.
No, em referia a les pintes que portes.
Vas de mal en pitjor.
Estàs bé?
En Jon em va salvar.
Ja ho sé.
Li porto uns calamarsets. Està detingut.
També ho sé.
Per això soc aquí. Vas dir que podia comptar amb tu.
-Puc comptar amb tu? -Per què?
Per rescatar en Jon.
Esclar.
Posa-te-la si vols tornar a caminar.
És antibiòtica.
Gràcies.
No me les donis.
Hem avançat l'hora de la teva mort.
BASADA EN REINA ROJA DE GÓMEZ-JURADO
Subtítols: Neus
Supervisor creatiu Roger Peña