Ти вижила?
- Рік в Ісландії — справжнє покарання. - Скучила за теплом.
Я скучила за всіма місцями, де піца коштує менше 15 доларів.
Твій вибір.
Могла б отримати підвищення і медаль або гарну пенсію в Марбельї.
Та невже?
Ми були б сусідами.
Так, я пам'ятаю Генрі.
Перетнулися одного разу в Панамі.
Засранець завдав нам багато проблем.
Один з найкращих агентів. Увесь світ хоче його.
МІ-6, «Моссад»,
- французька DGSE, усі. - Досить його рекламувати. Чого він хоче?
Він хоче гарантований переїзд до США за 72 години,
федеральний захист
і довічну зарплату, яка б відповідала його посаді.
Якщо просиш вивезти його з Чехословаччини,
моя відповідь — ні.
Я витягну його сам.
Ти?
Лише знайди мені седан у Празі з австрійськими номерами.
Ти хоч розумієш, про що говориш?
Генрі — шеф розвідки.
Його дуже пильнують.
Він не перетне кордон з будь-яким паспортом.
Йому не знадобиться паспорт.
- Ти божевільний. - Ні, Джино, ні.
Я точно знаю, навіщо я це роблю.
Я віддам тобі Генрі
в обмін на Мавада.
- Що? - Мавад під твоїм захистом.
Мені потрібен від тебе дозвіл.
- Дозвіл на що? - А як думаєш?
Я віддам тобі найкращого агента кубинської розвідки в Європі.
Твоє начальство святкуватиме шампанським та ікрою.
І це змінить твоє життя.
Я на це не куплюся.
Просто знайди мені машину в Празі, побачиш.
Щось піде не так — на тебе не вплине.
Якщо вийде — Маваду кінець.
Присягаюся, я не блефую.
А ти досі куриш сигари?
А що?
У Празі є магазин кубинських сигар, на Мислікова.
Якщо у Відні все пройде добре, відсвяткуємо.
Не будь самовпевненим.
Які бажаєш? «Кохіба Лансерос»?
Це для альфа-самців, Лео.
Дами курять «Панетели»,
ті, що тоненькі.
Або «Монтекрістос».
ФАРАДИ
У листопаді 1987-го
комунізм усе ще здавався непохитним.
Радянський Союз відсвяткував 70-ту річницю
своєї революції демонстрацією сили.
Але це було лише для галочки. У реальному світі
вони зазнавали принизливої поразки в Афганістані.
У Нікарагуа Контрас ставали все сильнішими,
й уряд незабаром буде змушений піти на переговори.
В Африці ангольці, кубинці та південноафриканці
готувалися до битви при Куїто-Куанавале,
останньої у холодній війні.
Про все це я дізнався пізніше,
бо поки світ переосмислював себе,
моя геополітика обмежувалася хатніми справами,
вихованням своєї дитини
й пошуком будинку, щоб стати незалежними.
ОСТАННІ БУДИНКИ НА ПРОДАЖ У КОТО-ДЕ-МІРАЛЬЄС
Ось цей, дивись.
Понад 300 квадратних метрів, два поверхи й мансарда.
Але тут немає басейну.
Його можна зробити.
У саду за терасою.
Чи не забагато будинків навколо?
Так живуть нормальні люди, тату.
Гаразд.
Я готовий їхати.
Їдьмо? Усе взяли?
- Так. - Візьми валізу.
Я зараз прийду.
Мамо, це правда, що в Празі немає ані шампуню, ані гелю?
Ні, але вони російські, тож пахнуть дивно.
О, чудово. Ідеально.
Візьми на кілька місяців, а я пришлю ще.
Ну ж бо, ходімо.
Я не певен щодо будинку, але якщо вам обом подобається…
Ми подивимося його сьогодні.
Що за поспіх?
Бо це вигідна угода, Лео.
Не жити тут — вигідна угода?
Облиш. Вони знають, що роблять.
Бувай, красунчику. Бувай.
Я вийду попрощатися.
Почекай, я допоможу тобі, Лео.
Дякую.
З дитиною буде багато клопоту.
Чому б не почекати, поки він не піде до школи?
Ходімо, Кармен.
Тато засмучений, але не визнає. Хіба ти не бачиш?
Не бачу чого?
Єдине, що робить його щасливим, це онук.
Це його зцілило, а тепер ви переїжджаєте.
Мамо, ми ж не в Тибет їдемо.
Подумай про це. Гаразд? Просто подумай.
Скоро побачимося.
Бувай, люба. Скоро побачимося.
Саро, я тобі подзвоню.
Приємної подорожі.
Твоя сестра закохається в Прагу.
Може, зачекаємо?
Із чим?
З будинком.
Саро, тут лише 15 хвилин їзди.
І в нас була угода.
Яка угода?
Я допоможу тобі з Мавадом, і ми отримаємо незалежність.
Я виконав свою частину.
ПРАГА
- Дивись, ось оперний театр. - Красивий.
- Тобі подобається, Кармен? - Так.
Що?
У них чудові ковбаски. Дуже смачні.
Погляньте на це.
- На що? На ковбаски? - Та ні.
Це він?
Тут немає ліфта,
але квартира чудова.
Увесь поверх наш?
Ви ж у Празі, а не в Парижі.
Піднімайте лише свої валізи, без наших.
Хіба ви не залишаєтесь тут?
- Ну ж бо. - Ходімо.
Вам тут сподобається.
Сто тридцять квадратних метрів,
простора кухня, дві спальні,
та ще й недалеко від замку.
Це дуже знаковий район Праги.
Зовсім нещодавно тут було повно виноградників і полів.
Та подивіться на нього зараз.
Дідько, який краєвид.
Я міг би залишитися тут.
На цій вулиці вбили Гейдріха.
- Хто такий Гейдріх? - Празький м'ясник.
Нацист, який міг стати наступником Гітлера.
Ванна там, а туалет поруч.
- Вони роздільні? - Тут роблять так.
- І тут немає біде? - Ні.
Чорт, це не жарт? Я маю…
Моцарт творив тут ще до того, як в Іспанії почали мити дупи.
Тож критикувати можна лише російський шампунь.
Країна має недоліки,
але зосередьтеся на важливому. Таня — на співі,
а ти, Уґо, — на забутті Марбельї.
Повернешся в Іспанію мудрішим і культурнішим.
Ні, більш зрілим,
саме цього зараз потребує сім'я.
Як нам розділити кімнати?
Їх лише дві.
Увесь будинок ваш.
Що?
А коли ви повернетеся з Братислави?
Ми не повернемося.
Поїдемо у Відень, потім у Мадрид.
Відень?
Так, у Відень.
Генрі переконав нас.
Відень вишуканіший.
Допоможи Тані облаштуватися.
Це єдине, про що я прошу цього разу.
Ось ключі.
Розважайтеся, поки я не повернуся.
Що? Ви всі подорожуватимете?
Ми вже втомилися від вас обох.
Бережи себе, люба. Гаразд?
Гаразд.
І ти, хлопче.
- Гаразд. - Обійми мене.
Ти залишаєш нас самих.
Гаубиця G5 — це південноафриканська зброя,
що використовується лише трьома арміями.
Південної Африки, Ірану та Іраку.
Справи наступні…
Ангола хоче купити п'ять в Ірану.
Кожна коштує 12 мільйонів.
Отже, мова йде про угоду вартістю 60 мільйонів.
Шістдесят мільйонів за п'ять гаубиць?
G5-ті просто дивовижні.
І вони потрібні Анголі для битви на півдні.
Великої битви.
У мене вже є контакти в Іраку, тож я можу отримати G5-ті
за 50 мільйонів.
Фантастична знижка.
Ми можемо розділити комісійні 50 на 50.
І скільки ж це буде?
Близько дев'яти мільйонів.
Хочеш, щоб Ангола купила гаубиці в Іраку, а не в Ірану.
І тобі потрібен Лео Фарад, щоб переконати їх.
І, очевидно,
він не має запідозрити, що угода твоя.
Мене взагалі не існує.
Скажи йому, що ти сам про це дізнався.
Про угоду щодо гаубиць на 50 мільйонів доларів?
Тобі пощастило.
На днях
ти випадково зустрінешся з іракським брокером.
Його звуть Хабіб Каезм.
Як з ним зв'язатися?
Він сам тебе знайде.
Чудово.
Чи не занадто яскрава ця машина?
Навпаки. З австрійськими номерами ми схожі на туристів.
Конфіденційність гарантована.
Так, Генрі?
- Довбане ЦРУ. - І не кажи.
- Ось вони. - Погляньмо.
Так, вони ідеальні.
Я їх приберу.
Бензину вистачить, щоб доїхати до кордону без зупинок.
Що менше зупинок, то краще.
Розслабся, Кармен.
Ми поїдемо об'їзними дорогами
і заночуємо у віддаленому готелі.
Але нас не повинні бачити разом.
А якщо кубинці дізнаються?
Ніхто не дізнається.
А якщо перевірять багажник на кордоні?
Не можна, у нас дипломатичні паспорти.
Усе буде добре, Кармен.
Може, зробили б фальшивий паспорт
і вилетіли звідси з аеропорту?
Дивишся забагато фільмів.
Хіба не так роблять шпигуни?
Я завше працював з дипломатичним прикриттям.
Я організатор, а не агент на даху
з гвинтівкою і парашутом.
Ти ж не впадеш у депресію?
Я? Чому б?
Гай Берджесс упав.
Він утік до Москви і став алкоголіком.
Москва будь-кого зробить алкоголіком.
Що ж, це не може бути легко.
Комунізм — як релігія.
Якщо йдеш, ти повинен відчувати порожнечу.
- Дякую, що підбадьорила. - Ні, я про те, що це як віра.
Втратити її в нашому віці дуже важко.
Я втратив її десять років тому в Анголі,
коли уряд Агоштінью Нету
організував чистку і вбив 30 000 людей.
- Знаєш, де я був? - Ні.
Забезпечував технічну підтримку.
- Тож не кажи мені про віру. - Боже.
А ще через рік — в Ефіопії,
коли режим убив 150 000 людей,
я надавав розвіддані й казав нашим хлопцям дивитися в інший бік.
Це непросто, це справжнє лайно.
Саме так.
Але ж ти нікого не вбивав.
У мене там була подруга, щось на кшталт дівчини.
- Ефіопка? - Ні, з Еритреї.
Її звали Саба.
Одного дня її забрали,
бо її брат був контрреволюціонером.
І що сталося?
А ти як думаєш?
Ти нічого не міг вдіяти?
Звісно, що міг.
Дивитися в інший бік.
Ми запізнимося.
Чесно кажучи, я не розумію.
Що саме?
Чому оглядаємо будинок сьогодні.
А якщо подзвонить гарматник?
Він не має мого номера.
Мавад казав, знайде тебе.
Ну, може, він завтра прийде до мене в спортзалі.
Або сюди сьогодні ввечері.
Саро.
Це займе 30 хвилин.
У таких справах не можна поспішати.
Може, ти одягнешся вже?
Ти розбудив його своїм криком.
Гей, мій дорогесенький…
Ні, любове моя, все гаразд.
Знаєш, що?
- Ти маєш піти сам. - Саро.
Нічого страшного. Просто купи його, і все.
- Цей будинок для нас трьох. - Ні.
Це все через твої комплекси співжиття з моєю сім'єю.
Позбавишся співзалежності.
Мій тато хворий, Оскаре.
Крихітко, твій тато може хворіти 20 років.
Знаєш, чому ти не можеш зрозуміти?
Бо ти виріс у сиротинці.
Ти справді згадуватимеш моє гівняне дитинство?
Австрія в тому напрямку.
Близько?
Так, але там паркани з колючим дротом, сторожові вежі та міни посередині.
І це все?
Ти хвилюєшся, Кармен?
Усе буде добре.
Перетнемо кордон завтра перед перезміною.
Тоді охорона буде більш втомленою.
Зрозуміло. Та річ не в цьому.
А в чому, Кармен?
Я просто не можу перестати думати
про його дівчину.
- Сабу? - Так.
Не знаю, чи змогла б я пережити щось подібне.
Що ти маєш на увазі?
Не знаю.
Важко не допомогти тому, хто тобі небайдужий.
- Послухай, Кармен… - Вона має рацію. Це правда.
Тобі треба знайти собі нову подружку в Америці.
- Я вже маю подружку. - Та невже?
Її звуть Даная. Вона кубинка.
Вона чекає на нас у готелі.
Вона досі нічого не знає.
Думає, ми проводимо разом вихідні.
- Що? - Я знаю, що роблю.
Ми разом сім місяців.
Сім, а кажеш нам про це лиш зараз?
Що ти маєш на увазі?
Та все буде добре.
Ми провели наші перші вихідні разом у цьому готелі.
Він непомітний, недалеко від кордону.
Любовне гніздечко.
Нарешті, любчику!
Я чекаю вже три години.
Не перебільшуй.
Це Лео й Кармен, мої іспанські друзі.
Це Даная.
- Дуже приємно. - Навзаєм.
Генрі стільки про вас розповідав.
Приємно познайомитися.
Даная, чи не так?
Це поширене ім'я на Кубі, з грецької міфології.
Мати Персея.
- Який убив Медузу. - Саме так.
А також картина Рембрандта в Ермітажі.
Стала відомою, коли божевільний її порізав.
- Пам'ятаєш? - Так.
Я принесу сумки.
- Ходімо, Данає? - Звісно.
- Допомогти? - Ні.
Там є озеро ззаду.
Пройдіться, щоб розім'яти ноги.
Любий, я така щаслива!
Мати чоловіка, який убив Медузу,
і порізана картина.
Мені це до біса не подобається.
Твої діти в Празі.
Якщо щось піде не так,
вони можуть відправити нас до ГУЛАГу в Казахстані.
«ІНТЕРГОТЕЛЬ»
Не треба було приїжджати, чорт забирай.
Думаю, це він.
Еге ж.
Ходімо.
Гаразд.
- Я ж казав, мене одразу впізнаєш. - А я шукала тюрбан.
Боже, ні.
Мій кумир — «Баленсіаґа».
Сара Фарад.
- Оскар. - Хабіб.
Мавад просив зустрітися з вами на людях.
- Щоб нас бачили. - Так.
І вся Марбелья знала,
що ми ведемо переговори з іракським брокером.
Мій тато параноїк.
У тебе чудова іспанська.
Я вчився в університеті в Мадриді.
Іспанська філологія.
Приїхав у Марбелью на аукціони Консула Річарда.
Справді? Моя мама теж.
Я знаю. Якось поцупила в мене стіл Віктора Сервранкса.
Але не хвилюйся. Я помстився їй з Баскія.
Дядько організує військові поставки.
Для Саддама ми майже сім'я.
Тож із цим проблем немає. Можу доставити гаубиці завтра.
Та ви маєте переконати ангольців.
Вони не купуватимуть зброю без згоди від Куби.
Саме так.
Маємо поговорити з військовою місією в Луанді.
У нас прямий контакт з полковником Патрісіо.
Скільки часу це займе?
Скільки потрібно батькові.
І маємо бути обережними.
Звісно, як завжди.
А зараз і поготів.
Її батько не повинен запідозрити Мавада.
Не хвилюйтеся. Він мені вже сказав.
Але я не можу довго чекати.
Як щодо трьох місяців?
Тоді всі будуть спокійні.
Як щодо включення в угоду стола Віктора Сервранкса?
Ні.
Ні, я інженер-технолог.
Приїхала на три роки, курс «соціалістичне господарювання».
- Соціалістичне господарювання? - Так.
Ми працюємо з плановою економікою.
Лише п'ятирічні плани.
Ніякого божевілля з ринками й фондовою біржею.
- І тобі подобається Чехословаччина? - Дуже.
Зими тут трохи суворі,
чесно кажучи, але до цього звикаєш.
І це чудово, бо мені залишився ще рік.
У тебе немає дітей?
Ні.
Але є племінниці, Одаліс і Дрейді.
- Ти хотіла б повернутися на Кубу? - Так, звичайно.
Мій тато дуже цього хоче.
Чекає моєї відпустки, щоб зарізати свиню, відкрити пиво
й ром, і влаштувати велику вечірку.
- Звучить чудово. - Дружна сім'я.
Так, ми справді близькі.
Як незручно!
Вибачте, після трьох келихів пива я не замовкаю.
Кармен, мушу тобі сказати,
що ти — вродлива жінка.
У тебе чудовий смак.
- Дякую. - Західна вишуканість.
Те, як ти робиш макіяж.
- Я майже не користуюся. - Саме так.
Це дуже тонко. Не знаю, дуже стильно.
Хустка, сережки…
- Та ну, годі. - А годинник!
Цей годинник коштує 14 000 доларів.
Що? Боже мій!
Попри світовий голод.
Ось це капіталізм.
Годинник для моїх дітей, на випадок, якщо він їм знадобиться.
Звичайно.
Я на хвилинку відлучуся в туалет.
Я піду з тобою.
Коли ти їй розкажеш?
Я візьму її на прогулянку до озера.
Постарайся, щоб більше не пила.
Слухаю.
Привіт. Як справи?
А в тебе?
Добре. Ми біля чудового озера.
Поблизу австрійського кордону.
Ми побудемо тут кілька днів.
От би ви були з нами.
Треба було нас запросити.
Ми вас дуже любимо.
Щось не так?
Ні, все гаразд. Ми просто скучили за вами.
Подбай про Таню, добре?
Говориш так, ніби збираєшся на кінець світу.
Нічого подібного. Усе добре. Справді.
- Ти впевнена? - Так, любий.
Я мушу йти. Ми йдемо на прогулянку.
Агов, мамо. Мамо…
Ну?
Це недобре.
Уґо, не треба параної.
Чорт забирай, Таню, я не параноїк.
Вони щось задумали.
Або це було попередження.
Попередження про що?
Звідки мені в біса знати?
Але у Відні щось діється.
Що?
- Що? - Тебе знову не взяли.
Що ти маєш на увазі?
Що б не відбувалося, Сара та Оскар знають про це.
Нас привезли сюди як прикриття.
Я тут не для прикриття, люба.
- Упевнений? - Так.
Тоді чому вони залишили тебе зі мною?
- Ти справді хочеш знати? - Так.
Щоб ти не трахнула першого-ліпшого хлопця
й не опинилася в борделі в Стамбулі.
Ось чому.
То ти мій охоронець, так?
- Скоріше нянька. - Точно.
Уґо, проблема не в мені.
Проблема в тому, що хай що ти робиш,
на тата завжди падає тінь.
Йди до біса.
Я пробуду тут рік.
Мені не потрібна довбана нянька.
Вони не взяли тебе із собою, бо не довіряють тобі.
Чи я неправа?
Упевнена, вони щось задумали з Генрі.
Таню, замовкни.
Мої уроки співу — ідеальне прикриття,
але що ж робити з Уґо?
Залишити в Марбельї, щоб він знову облажався?
Ні. Ні, краще взяти його
і змусити наглядати за сестрою, що йому сподобається,
він проведе якийсь час у Празі, бо там немає кокаїну.
Стули вже пельку!
Уґо.
Куди ти йдеш?
Ти навіть не знаєш міста!
Твоя дівчина?
Сестра.
Ти звідки?
З Іспанії.
Я твій сусід.
Двері замкнулися.
Дуже шкода.
Гаубиці вирішують усе в бою.
Мене заводить бути частиною цього.
Твоя дружина небезпечна.
Ти навіть не уявляєш.
Це правда, ми молоді.
Ми не можемо йти тим же шляхом, як Мавад і мій батько.
Маємо право бути креативними і не креслити кордонів
на основі ідеології.
Тобі потрібна влада.
Як і тобі.
Чи просто потрібні гроші, щоб купляти столи й догоджати дядькові?
Коли завершите угоду з Кубою,
- приїжджайте в Ірак. - Ірак?
Я покажу вам, як там добре.
Підпишемо угоду про гаубиці
й займемося своїми справами.
Думаю, ми добре порозуміємося.
Я впевнений.
Ти ще тут?
Чекаю свого сусіда.
Хочеш спробувати?
Горілка?
Абсент.
Так.
Трясця твоїй матері!
Де ти цього навчився?
У Марбельї.
До речі, я Уґо.
Я Марек.
Усе минуло добре, так?
Чудово.
Він у твоїй владі.
Ти його зачарувала, тож тепер він їсть з твоїх рук.
Ти ревнуєш.
Ревную?
Його дядько — головний постачальник армії.
Знаєш, що це означає?
Це означає, що Хабіб лише продасть нам п'ять гаубиць,
а не розпочинатиме спільний бізнес.
А що, якби ми це зробили?
Піду перевдягнуся.
Ні, не йди.
Я переніс наш перегляд будинку на завтра.
Пам'ятаєш?
Ти досі наполягаєш на цьому?
- Що сталося? - Вона пішла.
- Що? - Даная пішла.
Що значить «вона пішла»?
Мені здалося, що я почув двері, але я спав.
Майже шоста ранку. Автобуса не буде до восьмої.
Певен, вона пішла пішки.
- Куди? - Не знаю. Вона живе десь у Чехії.
Боже мій.
- Раптом вона пішла в поліцію? - Вона б цього не зробила.
- Ти не знаєш! - Заспокойся, Кармен.
Я не хочу заспокоюватися!
Я ж казала, з нею будуть проблеми.
До Чорної — дві з половиною години пішки.
І немає іншої дороги?
До Свєтліка, але туди не ходять.
Вона завжди їздить так автобусом.
А якщо ми не знайдемо її?
Генрі, що буде тоді?
Ми за годину від Австрії.
Подзвонимо твоїм дітям
і скажемо, щоб вони летіли кудись на літаку.
А якщо не вистачить часу?
- Даная не піде в поліцію. - Мені байдуже, навіть якщо піде.
Я хочу поговорити з дітьми.
Нема причин для паніки.
Я панікуватиму, якщо захочу.
Ми планували це місяцями, а ти не згадував про дівчину.
Знайдімо телефон,
перетнімо кордон й покінчімо із цим.
Це вона?
- Так, вона. - Так!
Стій!
Данає, зачекай!
Данає!
- Данає, повернися! - Данає, зачекай!
Чому ти так чиниш зі мною?
- А ти зі мною? - Послухай…
Заспокоймося всі, добре?
Він просить мене кинути все.
Мою країну, мою сім'ю, все!
І що ти збираєшся робити?
Здаси нас?
Ні.
Це ускладнює ситуацію для всіх. Прошу, зрозумій.
Я не просила нікуди тікати, чорт забирай!
Я не скажу ані слова.
Присягаюся.
- Обіцянки тут не допоможуть. - Агов.
Дайте нам поговорити наодинці.
Почекайте в машині.
Ми заробимо 4,5 мільйони доларів комісійних.
Якщо з Хабібом усе вийде,
ми укладатимемо такі угоди принаймні раз на рік.
Коли ти вирішила, Саро?
Коли ти вирішила, що я саме той, хто тобі потрібен?
Про що ти говориш?
Знаєш, чому я хочу цей будинок?
Тому що вперше
це буде щось справді моє, а не просто один з твоїх планів.
Про що ти в біса говориш?
Я чітко бачив це на прикладі Хабіба.
Ти змушуєш людей робити те, що хочеш.
Хіба ти не використовував мене?
Як у випадку з напалмом.
- Це інше. - Інше?
Я побачив проблему й усунув її.
Твої рішення довгострокові.
Стратегічні.
Вони псують людям життя.
Еге ж, твоє я справді зіпсувала.
Ми познайомилися в залі. Ти заробляв 60 000 песет на місяць.
Тепер ти заробиш п'ять мільйонів доларів комісійних.
Тому що це твій план! Як завжди!
Ми вирішили разом, бо так було краще для сім'ї.
Ти вирішила!
Хочеш, щоб я вибачилася за свої ідеї?
- Щоб ти мене вислухала! - Я слухаю.
Я слухаю, Оскаре, дуже уважно.
Та якщо ти верзеш якусь дурню, я про це скажу.
- А бути незалежним — дурість? - Це ризиковано.
Усе може піти не так.
Мій батько двічі розорявся.
- То розоримося, якщо доведеться. - Я так не можу.
Чому?
Вони пробачать моєму батькові загублений корабель
або його продаж для покриття витрат,
але не пробачать мені.
Бо я лише його донька.
Я запитую тебе востаннє.
Ти поїдеш зі мною подивитися будинок?
Я надриватиму дупу, щоб ця угода була успішною.
І вона буде.
І ми отримаємо п'ять мільйонів.
А потім десять, коханий.
А потім 20, а потім 30.
І тоді ми отримаємо будинок, на який заслуговуємо.
Я заслуговую на будинок, який піду дивитися.
Тоді мені дуже шкода, Оскаре.
Я можу дати їй якесь снодійне.
Вона прокинеться, коли будемо на іншому боці.
Це занадто ризиковано.
Ми зробимо все, що ти скажеш.
Будь-що?
Вирішувати тобі.
А якщо я захворію?
Що тоді робити?
У капіталістичній країні за все треба платити.
Це ж дорого!
Я до цього не звикла, я не можу.
Мені дуже шкода.
Це тобі допоможе.
- Ні. - Візьми.
Я не можу взяти.
- Звісно, можеш. - Ні.
Так. Бери.
Залиш собі. Це допоможе.
- Ні… - Слухай.
Розповім тобі одну історію.
Візьмімо валізи
- й перетнімо кордон. - Ви готові?
Тобі подобається?
Що вона означає?
«Кінець».
Кінець чого?
Усього старого,
трухлявого, архаїчного.
Це ж наш час, як вважаєш?
ПРЕЗИДЕНТІВ ТРЕБА ЧАСТІШЕ МІНЯТИ ТОМУ Ж, ЧОМУ МИ МІНЯЄМО ПІДГУЗКИ
Паспорти.
Тримайте.
Документи на машину.
- Документи. - Документи.
Вона попросила тебе?
Що?
Годинник.
Ні.
Я сама запропонувала.
І я розповіла їй, як Генрі вчинив зі своєю ефіопською дівчиною.
Усе гаразд.
ПРОЛЕТАРІ ВСІХ КРАЇН, ЄДНАЙТЕСЯ
Як минула відпустка?
Чудово!
- Ми любимо Чехословаччину. - Так.
Прекрасні жінки.
І чоловіки теж красиві.
Дякую.
ПРОДАЄТЬСЯ
Він надав нам особисті дані 48 наших агентів,
- які працюють на кубинців. - Чорт.
Вони 20 років годували нас брехнею.
І він назвав імена
їхніх агентів у Нью-Йорку, Парижі, Римі, Лондоні,
Чилі, Еквадорі…
Але він змусив нас чекати 72 години, щоб Куба мала час їх евакуювати.
Ще й справжній джентльмен.
Для Гавани це була бійня.
Якщо хочеш, посприяю, щоб тобі дали
- медаль «За видатні заслуги в розвідці». - Ні.
Це мене не цікавить. Я хочу тільки те, про що просив.
Із цим у нас немає проблем.
Ти впевнена?
Дозволяю робити з Мавадом що завгодно.
Ніяких умов?
Навіть принесла тобі подарунок.
ЗАСЕКРЕЧЕНО
Чорт, Джино.
Дякую.
Цим ти можеш зруйнувати йому життя.
Просто не бери в цьому участі особисто.
Я й не думав про це.
Дякую.
Переклад субтитрів: Дмитро Авраменко
Творчий керівник Яна Філоненко