Агов!
- Не звертайте на мене уваги. - Вибачте, пане.
Де Таня?
Мушу йти. Батьки прийшли.
- Де Таня? - Не хвилюйся.
Справді, з Танею все добре.
З нею нічого не сталося. Не хвилюйся.
У дупу ці «не хвилюйся»!
Ми відвезли її в лікарню на обстеження.
- Яку саме? - Центральну. З нею все гаразд.
Вони її не чіпали.
Лише хотіли налякати.
- Іноземці? - Так.
Вона сказала, що іноземці.
Судячи з усього, вони вивезли її на пустир,
приставили пістолет до голови, змусили роздягнутися.
Лео, ходімо. Ходімо.
Я обдзвонив аеропорти, вокзали…
Дідько, вони вже втекли!
Ми робимо все, що можемо.
Я телефонував міністру внутрішніх справ.
Це наш основний пріоритет.
- Таню, сонечко. - Привіт, люба.
Як ти?
Я в нормі.
Ти впевнена?
Ми тут, люба.
Я обмочилася.
Усе гаразд, не турбуйся.
Я обмочилася,
коли вони приставили його сюди, тату.
ФАРАДИ
Ти знаєш, яка вона, чорт забирай. Вона всьому вірить.
І вони обдурили її. Вони її, курва, обдурили…
- Відведемо її в кімнату? - Ні, хай буде тут.
Буде загострення. Я знаю Лео, це буде божевілля.
Те, що з нею зробили…
Вони провокують. Найгірше зараз — відреагувати.
Якщо я можу допомогти…
Допоможи.
Вони назвалися французами з Polygram.
Вона сподобалася їм як артистка.
Вони знали її пісні.
Як вони могли, якщо їх ніхто ніколи не чув?
Вони сказали, що хтось дав їм демо.
Звідки мені знати?
- Моя сестра ідіотка. - Не ідіотка.
Їй 20 і вона має великі мрії.
Бо ніхто не повертав її на землю.
Це точно марокканці.
Мені байдуже, хто, марокканці, алжирці чи серби.
- Їх послав Мавад. - Ти не знаєш.
Звісно, знаю. І знаєш, чому?
Через довбаний корабель, який ти пропонував.
Ти знову за своє, Лео?
Бачиш, до чого призводить тупість?
Досить, Лео, прошу.
Тату, якщо це був Мавад, то він заплатить.
Справді? І що ти зробиш?
Застрелиш його?
Поліція щось сказала?
Вони нікого не знайдуть.
Спочатку треба переконатися.
Але ж хтось приставив довбаний пістолет до голови моєї сестри.
Уґо, вона й моя сестра.
Навіщо це Маваду?
Це помста.
Він псих.
Хоче нас спровокувати.
Саме так.
Він хоче, щоб ми напали.
Думаю, татові краще
з ним зустрітися.
- Що ти в біса кажеш? - Може, даси мені сказати?
Тату.
Якщо це був він, ти зрозумієш.
- Я виб'ю з нього все лайно. - Лео, тримай себе в руках.
Повертайся, і ми знайдемо рішення разом.
Ну, я так думаю,
якщо ми діятимемо імпульсивно,
то зробимо саме те, чого він хоче.
Кармен мала рацію.
Треба було показати, що Фаради — не кручені дурні.
Ми мали тримати все під контролем.
Бо контроль завжди є ознакою сили.
За кого ти мене маєш?
За мафіозі, який надсилає маленькі вітання?
Думаєш, я такий дурний?
Ти занадто добре мене знаєш, Лео.
Я не попереджаю, я дію.
- Ти мав би це знати. - Так.
Як тоді, коли послав головорізів.
Що?
Це була марокканська спецслужба.
Запитай у CESID.
Я кажу тобі це по секрету, бо ми знаємо один одного понад 20 років.
Якщо засмучений, бо іранці
кинули на 8 мільйонів, звернись до лікаря.
- Лікаря? - Так, до лікаря.
Бо якщо щось станеться з моєю сім'єю,
судома під час гри в теніс або діарея після паельї, знаєш, що я зроблю?
- Застрелиш мене? - Ні.
Я поїду в Ірак і скажу Саддаму Хусейну,
що ти зрадив його з іранцями.
Як довго вони вже воюють?
П'ять, шість, сім років?
Знання, що його друг Мавад
продавав запчастини до літаків для бомбардування Багдаду,
напевно розлютить його, чи не так?
Він тобі не повірить.
Я можу бути дуже переконливим.
Без доказів?
У мене скрізь вороги, Лео.
Багато хто зводить на мене наклепи.
І Саддам це знає.
Він тобі не повірить.
Не кажи, що я не попереджав.
Ти мені погрожуєш?
Думаєш, я обісцюся, як твоя дочка?
Лео намагався.
Він докладав зусиль.
Але іноді твій план не спрацьовує, і все стає ще гірше.
І побиття — це були лише квіточки.
Пане Фарад!
Благаю!
Бо справжня драма розігралася за 960 км звідти.
МОНАКО
ШАТО МОНАКО
Пам'ятаєте Халіда і зброю, яку завезли в Алжир?
У них був дуже патріотичний і продуманий план.
Дуже продуманий.
То були 70-ті, розквіт тероризму.
Це атака на підтримку
НФВП!
І Халід не міг придумати нічого кращого, ніж здійснити це того ж тижня,
коли Таню ледь не зґвалтували.
Ворушіться! Пішли!
Пішли!
Майже дві години. Знахабнів?
Я виконую накази.
У дупу твої накази.
Агов, ви куди?
Вас хочуть бачити.
- Хто? - Це з CESID.
Ходімо зі мною.
Що за довбана історія з Мавадом?
Я побив його, бо він козел.
Міністр юстиції теж прийде його захищати?
Хто твій шеф у CESID?
Я тут не через Мавада.
Ні? Що ж, який збіг.
Ледве я надер йому дупу, всі сказилися.
Але оскільки він твій улюбленець…
Що?
…протягом наступних 48 годин.
- Що в біса таке? - Ти мені скажи.
Список їхніх імен буде передано владі…
Якого хріна?
…та пресі.
Якщо Ізраїль, держава, що вчиняє геноцид, відмовляється від переговорів,
ми почнемо страчувати заручників,
починаючи з тих, хто має ізраїльській паспорт.
- Твій друг Халід… - «Мій друг Халід».
«Мій друг Халід…»
Я не знаю, про що ти думаєш,
але я не маю до цього ніякого стосунку.
Це зняли
п'ять місяців тому.
Якраз перед тим, як вибухнула Нікарагуа.
Якщо натякаєш на мою причетність,
то ти мене не знаєш.
Тоді навіщо він приїздив?
Щоб попередити мене.
- Попередити? - Так.
Щоб вилаяти мене
за допомогу американцям у Нікарагуа.
Халід такий. Він сприймає особисто, коли друзі працюють
на імперіалістів. Я постійно кажу йому: «Я люблю тебе,
- але ж я бізнесмен». - Слухай,
я не знаю, чим ви вдвох займалися…
Клянуся своїми дітьми, що це все, що там було.
Мені начхати!
Мені начхати.
Я тут не через CESID. Мене прислав уряд.
У цьому готелі три іспанські сім'ї.
І як ти можеш собі уявити, це не прості іспанські сім'ї.
Тож телефонуй своєму другові і проси його відпустити їх.
Я не можу зв'язатися з Халідом.
То знайди спосіб.
Бо якщо з ними щось трапиться,
ми зруйнуємо твоє життя.
У нас є докази, через які тебе засадять на 30 років.
Тебе і твою доньку Сару.
А твоя дружина не отримає ні копійки,
бо ми заарештуємо ваші рахунки,
машини, нерухомість, човни…
Човен. У мене є лише один.
Тоді твій човен.
Паспорт.
ПАСПОРТ СПОЛУЧЕНІ ШТАТИ АМЕРИКИ
Туди, йди. Уперед.
Паспорт.
Усі євреї?
Громадяни Ізраїлю.
- Сюди. Ходімо. Ну ж бо! - Давай, уперед.
Як справи? Прийом.
Не розділяйте сім'ї.
Мені не потрібні європейці.
Скільки сіоністських паспортів?
Двадцять чотири.
Це найстаріший?
Боже, ні.
Я не хочу створювати соціальний конфлікт у Марбельї.
Ми з Мавадом знаємо один одного багато років, і…
Звичайно, пане делегат.
Ніхто не хоче проблем.
Даю вам слово, ми з цим розберемося. Не хвилюйтеся.
Представник уряду хоче, щоб я це виправив.
Гаразд.
Чому ти не сказав, що сталося з Танею?
Це нічого не вирішить, Уґо.
Звісно.
Тож ми просто здаємося?
Годі вже, Уґо.
Мавад, CESID і половина Марбельї проти нас.
Хочеш боротися ще й з урядом?
Гей, люба.
Ні, послухай мене.
Це не твоя провина.
- Так, моя. - Ні.
Так, якби я не була… Дай мені спокій!
- Таню, йди сюди. - Ні!
Ходімо зі мною.
Я не можу воювати на два фронти водночас, з Халідом і Мавадом.
Мавад скликає всіх.
Тоді ми мусимо його зупинити.
Поговоріть з Джеромом, нехай призначить ціну.
Після того, що було з Танею?
Я дала їй половину діазепаму.
Заради бога, Уґо. Перестань так реагувати.
Перестати реагувати? Мені?
Так, тобі.
Ти постійно намагаєшся компенсувати поїздку до Мавада.
У цьому винен твій зять.
Ти міг би чогось у нього навчитися.
Навчитися чого? Маніпулювати?
Ні. Контролювати себе.
Мамо, я лише хочу, щоб вони нас поважали.
Так.
Нас чи тебе?
Що?
Любий, люди поважають тих, хто розв'язує проблеми.
Люди поважають тих, хто диктує свою волю.
Вони зустрінуть вас у холі.
Хоч так.
Я попередив усі підрозділи.
Не стріляйте!
- Що там? - Заручники втекли.
А що ти робив?
Пішов!
Спокійно.
Будь ласка.
Зберігайте спокій. Нам треба поговорити.
Більше жодних переговорів!
Якщо сіоністська організація не відповість,
якщо вони не звільнять 55 наших братів з НФВП
упродовж пів години,
ми почнемо страчувати заручників!
Це останнє попередження!
Хочете, щоб ми виплатили компенсацію?
Це не компенсація.
Саро, твій батько збожеволів.
Він побив пана Мавада.
Він поранив його.
Ніщо не зможе компенсувати напад на пана Мавада.
Це придбання.
Що ж ми купуємо?
Ви купуєте прощення пана Мавада
і його законне право
на відплату.
А як же моя сестра?
Мені шкода, але пан Мавад не має до цього ніякого стосунку.
І скільки коштуватиме це придбання?
І що ж ти хочеш від мене?
Я телефоную тобі, тож це терміново.
Я нічого не можу вдіяти, Лео.
Халід збожеволів.
Тобі він відповість.
Я вже намагався.
Тоді намагайся краще.
Арафат розлючений. Ми схожі на терористів.
ТАКСОФОН
Монзере, мені потрібно забрати звідти цих іспанців.
Вони походять із сімей з впливовими прізвищами, ясно?
CESID переслідує мене без упину.
На мене теж тиснуть.
Особливо після того, як ти побив Мавада.
А це тут до чого?
До всього.
Мавад досі злиться через гроші від іранців, ясно?
Він шматок лайна.
Який ще й під захистом ЦРУ.
Про що ти думав, піднімаючи руку на нього?
Зараз моя проблема — Халід.
Ні. Владнай питання з Мавадом, а тоді поговоримо про Халіда.
Гаразд?
То що?
Я цим займаюся.
CESID не дасть нам спокою.
Халід не буде нікого вбивати.
Звісно, ні.
Їдьмо.
Ходімо зі мною.
Ні. Прошу, не треба.
Ні, я піду з ним.
- Не хвилюйся, прошу. - Ні.
На жаль, ваші люди
відмовляються вести переговори.
Сто п'ятдесят тисяч доларів — неможлива сума.
Неможлива?
Після того, що ви наробили.
Сто тисяч доларів, як на мене, звучить прийнятніше.
Переговори про чужі гроші — це весело, чи не так, зятю?
Дозвольте прояснити.
За те, що кинули мою сестру голу,
налякану й заплакану на пустирі, повному наркоманів,
ви не заплатите нічого.
Але за те, що надерли дупу Маваду, скільки ти сказав?
Сто тисяч?
Це ціна прощення.
Ну, оскільки ми збираємося його придбати,
то заслуговуємо на бонус.
- Чи не так? - Бонус?
Який бонус?
Отакий бонус.
- Ти що, здурів? - Тікаймо!
Швидко!
Гівнюк.
Залазь!
Лео, ще є час.
Ти перетвориш нашу сім'ю на армію? Даси Уґо гвинтівку?
Запізно, Кармен.
Ні, Лео…
Ні…
Через тебе його вб'ють. Прошу.
Це гвинтівка для Оскара.
Теж погана ідея. Це принизить Уґо.
- Давно пора, Кармен. - Лео.
Лео, будь ласка.
Поліція закликає до спокою, але…
Ось.
- Ми йдемо до Мавада. - Заради бога!
А я?
Ти залишишся.
- Чому? - Чому?
Ти вже достатньо напартачив.
Саро.
Саро!
Вони його вб'ють.
Ні, Халід не божевільний.
Не стріляти!
Ні, цього не може бути.
Дядько Халід, любий дядько Халід, був здатен на вбивство.
І коли ти досягаєш цієї точки, все летить шкереберть…
Плани, стратегії, здоровий глузд.
Вам не жарко?
Тут дуже спекотно, еге ж?
Мені потрібна вода. Я вип'ю води.
Так пітніти — це недобре.
Я прийму душ, люба.
Лео!
Тату!
- Лео! - Тату!
- Допоможіть! - Тату!
Коли закінчується здоровий глузд,
залишається лише хаос.
А коли настає хаос,
усе, що може піти не так, летить під три чорти.
Припини, Уґо.
Це був не інфаркт.
Схоже, він зомлів через стрес останніх кількох днів.
Можна нам зайти до нього?
Ні. Поки він тут,
і поки не прокинеться, лише я до нього заходитиму.
Він має відпочити.
Йому потрібен спокій і тиша.
А нам що робити тим часом?
Поговоріть між собою,
розв'яжіть проблеми, яких накоїли.
Маєш на увазі Мавада?
Мавад не піде на жодні угоди.
Тоді придумайте щось.
І якщо він попросить мільйон замість 150 тисяч, — ваші проблеми.
Колись це все одно будуть твої гроші.
Тато сказав, що шляху назад немає.
Саро, придумай щось.
Виправ усе, будь ласка.
- Але, мамо, послухай… - Уґо!
Твій тато може померти.
Невже ти цього не розумієш?
Господи.
Мавад не відступить, навіть якщо дати йому мільйон.
Особливо, коли тато в лікарні.
Він знає, Уґо — дурень.
Ти чула маму. Ми повинні це виправити.
Ми в повній дупі, Оскаре.
Саро.
Усе гаразд?
Полегшало?
Може, знайти лікаря?
Нема потреби.
Гаразд, але якщо ми вже тут.
Це тому, що я вагітна.
Що?
Я вагітна.
Якраз те, що треба, еге ж?
Хіба схоже, що мене це хвилює?
Не знаю, чи ти розумієш, наскільки це серйозно.
Так.
Роби все, що потрібно.
Час спливає, Кармен. Усе залежить від тебе.
Кажуть, діти приносять удачу, так?
У цій сім'ї вони мають принести гранатомет.
Не хвилюйся.
Усе налагодиться.
Не цього разу.
Якби Уґо не збожеволів, ми б уклали угоду.
Не звинувачуй Уґо.
Він злетів з котушок — це твоя вина.
Похід до Мавада виліз йому,
і тепер він хоче визнання.
Звісно. Краще звинуватити мене, так?
Це і є проблема цієї сім'ї.
Кожен хоче бути визнаним,
вони б'ються, воюють, підставляють одне одного.
Чому б тобі не піти?
З Сарою.
Стати незалежним.
Купіть будинок. Ви ж станете батьками, так?
Ти будеш вести бізнес зі сторони.
Сара не схоче.
Але ви тепер сім'я.
Я прошу тебе не про послугу.
А про вияв поваги.
Ти подолала такий шлях,
щоб попросити мене про вияв поваги?
Це останнє, про що я тебе проситиму.
Ти знаєш Лео вже 20 років.
Він завжди допомагав, коли було потрібно.
Я знаю, Кармен.
Тоді зроби щось.
Халід з'їхав з глузду.
Він нікого не слухає.
Перекажи, що Лео у критичному стані.
Якщо не вірить — хай телефонує в лікарню або мені.
Халід у великій халепі.
- Зараз я не думаю… - Просто скажи йому.
Скажи, що його друг Лео може померти,
і звільнення заручників
може бути його останньою допомогою.
Будь ласка.
Благаю.
Дивись.
Нам не треба далеко їхати.
Ось чудові будинки у Сан-Педро-де-Алькантара.
І за портом.
Подивись на другий.
- Тобі не подобається наш дім? - Подобається.
Але настав час зосередитися на нас.
На нашій родині.
Я теж так думаю.
Я розробила план.
Маєш обдурити Мавада.
Що?
Завоювати його довіру.
Він ніколи не поладнає з Фарадом.
З братом, батьком, чи зі мною.
Бо ненавидить нас усім нутром.
Але в тебе немає цього набутку.
Я твій чоловік.
У тебе немає прізвища, немає історії.
Ти — чистий аркуш, як казав мій тато.
Нехай Мавад побачить, що ти майбутнє цієї родини.
Мій батько хворий.
Уґо — дурень, а я — жінка.
Він знає, що ти амбітний.
Ти сирота, а вже зайшов так далеко.
Ясно.
Я маю це сказати, бо коли я стану головним,
йому краще забути про побиття.
- Запропонуй угоду. - Яку?
Розділити ринки збуту.
Якщо скажу, він перевірить.
Будь-що, щоб врятувати сім'ю, Оскаре.
Твій тато вб'є нас, якщо дізнається.
Він розлютився через Уґо й корабель.
Ніхто не повинен знати.
Це залишиться між нами.
Тільки між нами.
Бо ми — команда.
Тоді ходімо разом до Мавада.
Я дочка Лео Фарада.
В арабському світі —
це як бути частиною клану.
А ти можеш бути зрадником.
Гаразд.
Але якщо ми команда, будьмо незалежними.
Почнемо з нашого будинку.
Вибирай, який хочеш.
Гей…
Привіт.
Як ти?
- Добре. - Добре?
Скільки я вже тут?
Чотири дні.
Що вони мені в біса давали?
Таке відчуття, що мене переїхав потяг.
Ти був дуже хворий.
Тобі дали багато заспокійливих.
- Це все через кров? - Ні.
Твоя лейкемія під контролем.
Але цей стрес спровокує її, якщо ти не заспокоїшся.
Гей.
- Куди ти зібрався? - Я…
- Мені треба розім'ятися. - Не треба.
Лежи спокійно, поки не прийде лікар.
Ти налякав нас до смерті.
Тож заспокойся, гаразд?
Заспокойся або і я ляжу поруч.
Що сталося з Мавадом?
Ніяких новин.
А Халід?
Теж нічого.
Мені приснилося, що все виправили.
І знаєш, хто мені допоміг?
ЦРУ.
ЦРУ
чи Джина?
Вони єдині можуть контролювати Мавада.
Дивіться, хто тут.
Тату.
Люба.
Я такий радий тебе бачити.
Красуня.
- Як ти? - Нормально.
Ти нас добряче налякав.
- Як твої брат і сестра? - Нормально.
Усе буде добре.
Піду по каву.
- Добре, мамо. - Розслабся.
Послухай мене.
Мама забороняє обговорювати справи.
У мене є план.
Та невже?
Тату, не хвилюйся.
Ми з Оскаром усе виправимо.
Просто повір мені.
Заходь.
Швидко!
Очі вперед. Гаразд.
- Ти озброєний? - Ні.
Оглянь його ноги.
Каїр?
Ми на зв'язку з єгипетським урядом.
Я не просив залучати Єгипет.
Уряд Ізраїлю відмовляється від будь-яких домовленостей з НФВ.
І ми в делікатній ситуації.
Ми не хочемо більше жертв
і тому пропонуємо проміжне рішення.
Я не хочу проміжних рішень.
Літак з усіма гарантіями.
Ви летите в Стамбул, турецький уряд пообіцяв
доставити в будь-який пункт призначення.
Думаєш, ми все це робили, щоб утекти?
Я знаю, чому ви все це робили.
Хочеш допомогти друзям в ізраїльській в'язниці,
але треба бути реалістом.
Єдиний варіант — сісти на цей літак,
утекти і знайти інший спосіб допомогти їм.
Або приєднатися до них у в'язниці.
Мусабіль не сяде до в'язниці.
І знаєш, чому?
Бо він уже вважає себе мертвим.
Тоді це стане перемогою Ізраїлю.
Ви цього хочете?
Це ваш вибір, пане Халід.
Я не розумію.
Тут повно туристів.
Ти справді хочеш, щоб ми почали викидати їх з балконів?
Якщо ви це зробите,
весь світ вас засудить,
і це буде набагато гірше для Палестини.
Усе гаразд, Джероме, все гаразд.
Нехай підходить.
Можемо поговорити?
Вони в такому розпачі, що послали тебе?
Мене не посилали.
Слухаю.
- Не схоже, що ти при смерті. - Халіде.
Монзер сказав,
ти змусив його думати, що помираєш,
щоб спробувати переконати мене.
Ні, брате мій.
Я в повній дупі. Послухай мене,
треба, щоб ти звільнив тих людей.
Вони не хочуть вести переговори, Лео.
Їм байдуже, якщо я їх вб'ю.
Не роби цього, заради бога.
Річ не в мені, річ у палестинському народові,
який колонізували, вигнали.
Ні, Халіде. Вирішувати тобі.
Ти вирішив долучитися до цього.
Ти сам це вибрав.
Бо взяв на себе зобов'язання.
Але, Халіде, ти ж не божевільний, ти борець.
Це операція, не мученицька смерть.
Якщо щось пішло не так, відступай.
Ти знаєш, Лео,
я тут уже п'ять днів, і ніхто не подзвонив підтримати мене.
Лише просять про послуги.
Халіде…
Я не дорікаю тобі, Лео.
Ти в лікарні.
Але ж з усіх моїх друзів…
Ніхто.
Зараз дивні часи.
Часи зрадників і лицемірів.
І знаєш що, Лео?
Я не зрадник
і не лицемір.
Але ж і не фанатик.
Лео в лікарні.
Якщо він загине в цій війні, Уґо вже не зупинити.
- Він шмаркач. - Це так.
Він шмаркач.
Але ж він як той сліпий зі зброєю.
І він може успадкувати бізнес.
Можеш наполягти, щоб вони заплатили один, два,
п'ять мільйонів — скільки хочеш.
Але це лише принизить їх.
Від чийого імені ти зараз говориш?
Від імені Сари?
Від мого власного.
А хто ти такий?
Інструктор з аеробіки з Мадрида?
Я можу бути союзником.
Мені не потрібні союзники.
А якщо я прикрию наступного разу,
коли іранці тебе кинуть?
Замість боротьби за напалм
ми розділимо прибуток.
Ти не маєш такої влади.
Але я можу її отримати,
якщо ти мені допоможеш.
Наступні імена, йдіть за мною.
Росана Лопес.
Туди.
Ґреґорія Алонсо.
Йди.
Пішла!
Рубен Нотаріо.
Сюди. Пішов.
Хоан Варельяс.
Здається, було досягнуто домовленості
про поступове звільнення заручників.
Іспанські сім'ї були звільнені першими,
ще до того, як викрадачі вирушили на Близький Схід.
Подробиці переговорів
будуть оприлюднені в найближчі кілька годин.
У Вашингтоні представники Білого дому заявили
про несхвалення будь-якої угоди щодо імунітету
для терористів НФВП.
Дивись, ось вони.
Моя дівчинка.
Таня!
- Він ще слабкий. - Моя люба.
Як справи, тату?
Що це за рукостискання? Поцілуй мене.
Красунчику.
Я вже не могла дочекатися.
Я теж, люба.
Як ти, Лео?
Кармен уже розповіла мені
про твою угоду з Мавадом.
П'ятдесят тисяч.
Чисто символічно, щоб ми могли забути про все.
- Мавад ніколи не забуває. - Тату.
Важливо те, що в нас більше немає непорозумінь.
І як же ми їх уникнемо?
Я можу бути посередником, якщо ти мені дозволиш.
Якщо доведеться пити з ним каву,
я можу це робити, без проблем.
Він стане зв'язковим із Мавадом.
У нас немає іншого виходу.
Доки він робить тільки це.
А в чому річ?
Ти мені не довіряєш?
Чому б це йому не довіряти?
Ти даруєш йому першого онука.
- Що? - Саме так.
Справді?
Це чудово!
Теще.
Не починай плакати, добре?
Сьогодні повечеряємо в «Дон Карлосі».
Відсвяткуємо. Я пригощаю.
Уґо.
Переклад субтитрів: Дмитро Авраменко
Творчий керівник Яна Філоненко