Escolti!
- Com si no hi fos. - Disculpi, senyor.
On és la Tanya?
Et deixo, que els pares són aquí.
- On és la Tanya? - Tranquil.
De debò, la Tanya està bé.
A la nena no li ha passat res.
Ni tranquil, ni hòsties, Lopera!
L'hem traslladat a l'hospital per fer-li una revisió.
- Quin hospital? - El Clínic. No li han fet res.
No l'han tocat.
Només volien espantar-la.
- Estrangers? - Sí.
Ella ha dit que eren estrangers.
Pel que sembla, la van portar a un descampat
li van posar una pistola al cap i la van obligar a despullar-se.
Leo, va. Tranquil.
He contactat amb aeroports, estacions...
Ja han fugit, collons!
Farem tot el que puguem.
He trucat el secretari d'estat d'Interior.
És la nostra màxima prioritat.
- Tanya, amor meu. - Hola, reina.
Com estàs?
Estic bé.
Segur?
Som aquí, amor meu.
Em vaig pixar a sobre.
No passa res.
Em vaig pixar
quan me la van posar aquí, papa.
ELS FARAD
Ja la coneixes, coi. Es creu tot el que li diuen.
La van enganyar. La van enganyar, collons...
- No l'hauríem de dur a la seva habitació? - No, està bé.
Això anirà a més. Conec en Leo i serà de bojos.
Però el que li han fet...
Ens estan provocant. El pitjor és caure-hi.
Si hi ha res que pugui fer...
Ajuda'm.
Deien ser treballadors francesos de Polygram.
Els interessava ella com artista.
Coneixien les seves cançons.
Com és possible, si mai l'ha escoltat ningú?
Van dir que els havien enviat una maqueta.
I jo què sé?
- La meva germana és idiota. - No ho és.
Té 20 anys i il·lusions.
Perquè ningú li ha fet tocar de peus a terra.
Segur que eren marroquins.
Se me'n fot si eren marroquins, algerians o serbis.
- Els envia en Mawad. - No ho saps.
Sí que ho sé. I saps per què ho ha fet?
Pel coi de vaixell que li vas oferir i no li vaig voler vendre.
Ja hi tornem, Leo?
Veus què causen les teves bestieses? Ho veus?
Prou, Leo, sisplau.
Pare, si ha sigut en Mawad, ho pagarà.
Ah sí? I què faràs?
Disparar-li?
T'ha dit res la policia?
No trobaran ningú.
N'hem d'estar segurs, primer.
Li han posat una puta pistola al cap a ma germana.
Hugo, també és la meva germana.
Què guanya en Mawad amb això?
Venjar-se.
És un malalt.
Busca provocar-nos.
Exacte.
Vol que anem a casa seva i li calem foc.
Jo crec que el millor
és que el pare es trobi amb ell.
- Però què collons dius? - Em deixes parlar?
Pare.
Si ha sigut ell, ho notaràs.
- I el cosiré a hòsties. - Leo, controla't.
Tornes i, entre tots, trobem una solució.
Vejam, jo crec que,
si ens deixem endur pels impulsos,
farem exactament el que ell vol.
La Carmen tenia raó.
Calia demostrar que els Farad no actuaven per impulsos.
Calia mantenir el control.
Perquè aquest és sempre el millor senyal de poder.
Per qui m'has pres?
Per un mafiós de la Camorra que envia missatgets?
Em prens per imbècil?
Em coneixes prou bé, Leo.
Jo no aviso. Actuo.
- Ho hauries de saber. - Ja.
Com quan vas enviar aquells pinxos a casa meva.
Com?
Allò va ser el servei secret marroquí.
Pregunta-li al CESID.
T'ho diré amb confiança perquè fa 20 anys que ens coneixem.
Si estàs fumut perquè els iranians
t'han pispat vuit milions, fes teràpia.
- Teràpia? - Sí, teràpia.
Perquè com li passi res a la meva família,
sigui un esquinç jugant a tenis o una diarrea, saps què faré?
- Disparar-me? - No.
Aniré a l'Iraq i diré a en Saddam Hussein
que el vas trair amb els iranians.
Quant fa que estan en guerra?
Cinc, sis, set anys?
Saben que el seu amic Mawad
ha venut recanvis dels avions que bombardegen Bagdad?
Seria una putada, oi?
No et creuria.
Puc ser molt convincent.
Sense proves?
Tinc enemics per tot arreu, Leo.
Molta gent parla malament de mi.
En Saddam ho sap.
No et creurà.
No diguis que no t'he avisat.
M'amenaces?
Vols que em pixi a sobre com la teva filla?
En Leo ho va intentar.
Va fer un esforç.
Però, de vegades, els plans no surten bé. I tot empitjora.
Aquella pallissa va ser un aperitiu.
Senyor Farad!
Si us plau!
Perquè l'autèntic drama estava a punt d'esclatar a 1000 km d'allà.
Recorden en Khalid i les armes enviades a Algèria?
Resulta que tenien un pla molt patriòtic.
Molt elaborat,
Estil anys 70. De primer de terrorisme.
Això és un atac
en nom de l'FPAP!
I a en Khalid no se li va acudir res millor que executar-lo
la setmana en què gairebé violen la Tanya.
Moveu-vos! Vinga, va!
Moveu-vos!
Gairebé dues hores. Quina barra.
Segueixo ordres.
A la merda les ordres.
Ei, on va?
L'han vingut a veure.
- Qui? - Del CESID.
Vingui amb mi.
Què collons us passa amb en Mawad?
El vaig apallissar per malparit.
També vindrà el Ministre de Justícia a defensar-lo?
Per qui treballes al CESID?
No soc aquí pel Mawad.
No? Doncs quina casualitat.
Perquè li trenco la cara i tots a córrer.
Com que és la nineta dels vostres ulls...
Què?
...abans de 48 hores.
- Què collons és això? - Digue-m'ho tu.
Entregarem una llista amb els noms a les autoritats...
Què collons...?
...i als mitjans.
Si l'estat genocida d'Israel es nega a negociar,
començarem a executar ostatges,
començant pels que tinguin passaport israelià.
- El teu amic Khalid... - "El meu amic Khalid".
"El meu amic Khalid..."
No sé quina idea tens al cap
però no hi tinc res a veure.
Això és de
fa cinc mesos.
Just abans que esclatés el conflicte a Nicaragua.
Si insinues que hi tinc res a veure,
vol dir que no em coneixes.
I per què et va venir a veure?
Per esbroncar-me.
- Esbroncar-te? - Sí.
Per esbroncar-me
per haver ajudat els americans a Nicaragua.
En Khalid és així. Es pren a la valenta que els seus amics treballin
per l'imperialisme. Jo sempre li dic: "T'estimo,
- però jo soc un home de negocis". - Mira,
no sé quina us en portàveu de cap...
Et juro pels meus fills que et dic la veritat.
M'és igual!
M'és igual.
No soc aquí com a CESID, sinó com a enviat del govern.
Hi ha tres famílies espanyoles en aquell hotel.
I, com et pots imaginar, a aquest hotel no hi va qualsevol família.
Així que truca al teu amic i demana-li que els deixi anar.
No tinc manera de contactar amb en Khalid.
Troba-la.
Perquè si els passa res,
et fotrem la vida enlaire.
Tenim proves per empaperar-te durant 30 anys.
A tu i a la teva filla Sara.
I la teva dona no veurà ni un duro,
perquè t'embargarem els comptes,
els cotxes, les propietats, els vaixells...
Vaixell. Només en tinc un.
El teu vaixell, doncs.
Passaport.
PASSAPORT ESTATS UNITS D'AMÈRICA
Cap allà, au.
Passaport.
Tots jueus?
Ciutadans israelians.
- Veniu. Som-hi. Vinga! - Va, va.
Com va tot? Canvi.
No separeu les famílies.
No necessito els europeus.
Quants passaports sionistes?
Vint-i-quatre.
És el d'edat més avançada?
Caram, no.
Jo no vull crear un conflicte social a Marbella.
En Mawad i jo ens coneixem des de fa més de 20 anys...
Per descomptat, delegat.
Ningú vol problemes.
Li asseguro que ho solucionarem. No es preocupi.
El delegat del govern em demana que ho solucioni.
D'acord.
Per què no li has dit el que li han fet a la Tanya?
Això no solucionarà res, Hugo.
Ja.
O sigui que abaixarem el cap.
Prou, Hugo.
Tenim en Mawad, el CESID i mig Marbella en contra.
Ara vols que ens barallem amb el govern?
Ei, amor.
No, escolta'm.
No és culpa teva.
- Sí que ho és. - No.
Sí, no hagués sigut tan... Deixa'm!
- Tanya, vine aquí. - No!
Veniu amb mi.
No puc lluitar en dos fronts alhora: en Khalid i en Mawad.
En Mawad està trucant a tothom.
Doncs l'hem d'aturar.
Parla amb en Jerome i que posi un preu.
Després d'això de la Tanya?
Li he donat mig Diazepam.
Hugo, per favor. Deixa de sobreactuar.
Sobreactuar? Jo?
Sí, tu.
Tota l'estona que mires de compensar el que vas fer amb en Mawad.
Allò va ser culpa del marit de la teva filla.
Doncs podries aprendre alguna cosa d'ell.
Aprendre a què? A manipular?
No. A controlar-te.
Mare, jo només vull que ens respectin.
Ja.
A la família o a tu?
Com?
Amor, la gent respecta els que resolen les coses.
La gent respecta els que s'imposen.
El rebran al vestíbul.
D'acord.
He avisat totes les unitats.
No dispareu, no dispareu!
- Què passa? - Dos ostatges han fugit.
I què fas?
Mou-te!
-Calma. -Quiet.
Si us plau.
No ens esverem. Hem de parlar.
S'ha acabat la negociació!
Si l'organització sionista no respon,
si no alliberen els nostres 55 germans de l'FPAP
en la pròxima mitja hora,
començarem a executar ostatges!
És la nostra última advertència.
Quant voleu com a compensació?
No és una compensació.
Sara, el teu pare va embogir.
Va atonyinar el senyor Mawad.
Li va fer mal.
Res compensa una pallissa al senyor Mawad.
El pagament és una compra.
Quina compra?
Compraries el perdó del senyor Mawad
i el seu dret legítim
a prendre represàlies.
I el que li va passar a la meva germana?
Em sap greu, però el senyor Mawad no hi té res a veure.
I quant costaria la compensació?
I què vols, de mi?
T'estic trucant, de manera que és urgent.
No puc fer-hi res, Leo.
En Khalid ha embogit.
A tu t'agafarà el telèfon.
Ja ho he intentat.
Torna-hi, doncs.
L'Arafat està empipadíssim. Semblem terroristes.
Monzer, he de treure els espanyols d'allà.
Pertanyen a famílies amb poder, d'acord?
El CESID m'empaita dia i nit.
A mi també em pressionen.
Sobretot després que apallissessis en Mawad.
I això què hi té a veure?
Tot.
En Mawad segueix empipat pels diners dels iranians, d'acord?
És un mitja merda.
A qui també protegeix la CIA.
Com se t'acut posar-li la mà a sobre?
Ara el meu problema és en Khalid.
No. Arregla-ho amb en Mawad i parlarem d'en Khalid.
D'acord?
Ei, i doncs?
Hi estic treballant.
El CESID no ens deixarà tranquils.
En Khalid no matarà ningú.
És clar que no.
Som-hi.
Vine amb mi.
No, no. Sisplau.
No, no. Jo vaig amb ell.
- No et preocupis. - No, no.
Per desgràcia, la vostra gent
es nega a negociar.
Cent cinquanta mil dòlars és impossible.
Impossible?
Després del que heu fet.
Cent mil començaria a semblar raonable.
Quin goig fer negocis amb els diners dels altres, oi, cunyat?
A veure si ho he entès.
Per deixar la meva germana despullada,
pixada i plorant enmig d'un descampat ple de ionquis,
no pagareu res.
Però un parell d'hòsties a en Mawad, quant ens costa?
Cent mil?
És el preu que té el perdó.
Bé, doncs ja que fem una compra,
ens mereixem una prima
- Oi? - Una prima?
Quina prima?
Aquesta prima.
- Però tu ets imbècil? - Corre!
Vinga!
Imbècil.
Puja!
Leo, encara hi som a temps.
Convertiràs la família en un exèrcit? Li donaràs un fusell a l'Hugo?
És massa tard, Carmen.
No, Leo...
No, no, no...
Aconseguiràs que el matin. Sisplau.
Això és per l'Oskar.
No, tampoc. Humiliarà l'Hugo.
- Ja va sent hora, Carmen. - Leo.
Leo, sisplau.
La policia demana calma, però...
Té.
- Anem a veure en Mawad. - Leo, per favor.
I jo?
Tu et quedes aquí.
- Per què? - Per què?
Ja l'has cagat prou.
Sara.
Sara!
El mataran.
No, en Khalid no és boig.
No dispareu!
No, no, no, no pot ser.
L'oncle Khalid, l'estimat oncle Khalid, era capaç de matar.
I quan s'arriba a aquest punt, tot se'n va a la merda...
Els plans, les estratègies, fins i tot el sentit comú.
No teniu calor?
Fa molta calor, oi?
Necessito aigua. Vaig a beure aigua.
Suar tant no és bo.
Vaig a fer-me una dutxa.
Leo!
Papa!
- Leo! - Papa!
- Ajuda'm! - Papa!
Quan s'acaba el sentit comú,
només queda el caos.
I quan arriba el caos,
tot el que pot anar malament, anirà pitjor.
Hugo, vols parar.
No ha sigut un infart, nois.
Creuen que sigut un col·lapse per l'estrès acumulat d'aquests dies.
El podem veure?
No. Mentre estigui aquí
i fins que es desperti, només el veuré jo.
Ha de tenir tranquil·litat.
És el que necessita.
I què fem, mentrestant?
Parleu els uns amb els altres
i arregleu això que heu provocat.
La qüestió d'en Mawad?
En Mawad no acceptarà cap acord.
Doncs us busqueu la vida.
I si demana un milió en comptes de 150 000, és problema vostre.
Seran els vostres diners un dia o altre.
El pare va dir que no hi havia marxa enrere.
Sara, inventa't alguna cosa.
Soluciona-ho, sisplau.
- Però mare... - Hugo!
El teu pare es pot morir.
De debò que no entens res?
Hòstia.
En Mawad no acceptarà un acord, encara que li paguem un milió.
Sobretot amb el pare a l'hospital.
Sap que l'Hugo és un pirat.
Ja has sentit a ta mare. Ho hem d'arreglar.
Estem ben fotuts, Oskar.
Sara.
Estàs bé?
Millor?
Busquem un metge?
No cal.
Bé, però ja que som aquí...
Estic embarassada.
Com?
Estic embarassada.
Només ens faltava això, oi?
Et penses que m'importa?
No sé si t'adones de la gravetat de tot plegat.
Sí.
Fes el que hagis de fer.
El temps s'acaba, Carmen. Tu mateixa.
Diuen que els nens arriben amb un pa sota el braç.
En aquesta família, haurien d'arribar amb un llançagranades.
No et preocupis.
Segur que tot surt bé.
Aquest cop no, Manuel.
Si l'Hugo no s'hagués trastocat, hauríem tancat l'acord.
No culpis l'Hugo.
Si ha embogit, és per culpa teva.
El vas fotre enviant-lo amb en Mawad
i ara vol reivindicar-se.
És clar. Millor culpar-me a mi, oi?
Aquest és el problema d'aquesta família.
Tothom es vol reivindicar,
es baralla, competeix... Tothom fot a tothom.
Per què no te'n vas?
Amb la Sara.
Emancipa't.
Trobeu una casa. Sereu pares, oi?
Podries seguir en el negoci des de fora.
La Sara no ho voldrà.
Però ara sou una família.
El que et demano no és un favor.
És un gest.
Has vingut fins aquí
per demanar-me un gest?
És l'última cosa que et demanaré.
En Leo i tu us coneixeu des de fa 20 anys.
Ell sempre hi ha estat quan ho has necessitat.
Ja ho sé, Carmen.
Doncs fes alguna cosa.
En Khalid ha perdut el cap.
Ja no escolta a ningú.
Digue-li que en Leo està greu.
I si no s'ho creu, que truqui a l'hospital o a mi.
En Khalid està ficat en un bon embolic.
- Ara mateix, no crec que... - Tu digue-l'hi.
Que el seu amic Leo es pot morir
i que alliberar aquests ostatges
pot ser l'última cosa que pot fer per ell.
Si us plau.
Mira.
No hauríem d'anar tan lluny.
Hi ha unes cases fantàstiques a San Pedro d'Alcántara.
I darrere del port.
Mira la segona.
- No hi estàs bé, a casa? - Si, molt bé.
Però ens toca posar el focus en nosaltres.
En la nostra família.
Jo també ho crec.
Se m'ha acudit un pla.
Vull que enganyis en Mawad.
Com?
Guanya't la seva confiança.
Ell mai no s'entendrà amb un Farad.
Ni amb l'Hugo, ni amb el pare, ni amb mi.
És un odi visceral.
Però tu no dus aquesta càrrega.
Soc el teu marit.
No portes el cognom. No tens història.
Ets el llibre en blanc de què parlava el meu pare.
Fes creure a en Mawad que ets el futur de la família.
El meu pare està malalt.
L'Hugo és un pirat i jo soc una dona.
Ell sap que ets ambiciós.
Provens d'un orfenat i has arribat fins aquí.
És clar.
Vols que li digui que, com que acabaré manant jo,
s'oblidi de la pallissa del teu pare.
- Proposa-li un tracte. - Quin tracte?
Compartir mercats amb ell.
Si li dic això, em posarà a prova.
Hem de fer el que calgui per salvar la família.
El teu pare ens matarà si ho descobreix.
Ja el vas veure amb allò de l'Hugo i el vaixell.
Ningú ho ha de saber.
Això quedaria entre nosaltres.
Entre tu i jo.
Com un equip.
Anem plegats a veure en Mawad.
Soc la filla d'en Leo Farad.
Al món àrab,
és com ser part d'un clan.
Però tu pots ser un traïdor.
D'acord.
Però, si som un equip, ens independitzem.
Començant per la casa.
Tria la que vulguis.
Ei...
Hola.
Com estàs?
- Bé. - Bé?
Quant fa que soc aquí?
Quatre dies.
Que collons m'han donat?
Em sento com si m'haguessin atropellat.
Estaves molt descompensat.
T'han donat molts calmants.
- Pel tema de la sang? - No.
La leucèmia està sota control.
Però, si no et tranquil·litzes, es reactivarà.
Ei, ei, ei.
- On vas? - És que...
- He de fer estiraments. - Ni parlar-ne.
Estigues tranquil fins que arribi el metge.
Ens has donat un bon ensurt.
Així que calma't, d'acord?
Això, o m'hauran d'ingressar a mi.
Què ha passat amb en Mawad?
No res.
I en Khalid?
Tampoc.
He somiat que es resolia tot.
I saps qui m'ajudava?
La CIA.
La CIA...
o Gina?
Són els únics que poden controlar en Mawad.
Ei, mira-la.
Pare.
Reina.
Com m'alegro de veure't.
Bonica.
- Com estàs? - Bé.
Ens has donat un bon ensurt.
- I els teus germans? - Bé.
Tot sortirà bé.
Aprofitaré per fer un cafè.
- D'acord, mare. - Tranquil.
Escolta'm.
La mare no vol que parlem de feina.
Tinc un pla.
Ah sí?
Tu estigues tranquil.
L'Oskar i jo ens n'ocuparem.
Confia en mi.
Vine aquí.
Ràpid!
Aixeca els braços.
- Vas armat? - No.
Mira-li les cames.
El Caire?
Estem parlant amb el govern egipci.
No he demanat d'anar a Egipte.
El govern israelià es nega a pactar amb l'FPAP.
Això ens posa en una situació delicada.
No volem més víctimes
i, per això, li oferim una solució intermèdia.
No en vull, de solucions intermèdies.
Un avió amb totes les garanties.
Volareu a Istanbul i el govern turc ha promès
respectar la destinació que trieu.
Creu que hem fet tot això per poder fugir?
Ja sé per què ho han fet.
Volen ajudar els seus amics empresonats a Israel,
però han de ser realistes.
L'única opció que tenen és agafar aquest avió,
fugir i buscar una altra manera d'ajudar-los.
O anar amb ells a la presó.
Un Musbil no va a la presó.
Sap per què?
Perquè ja es considera un home mort.
Doncs serà una victòria per Israel.
És això el que vol?
Vostè tria, senyor Khalid.
No ho entenc.
Això està ple de turistes.
De debò que volen que els comencem a llençar pels balcons?
Si fa això,
el món sencer els condemnarà,
i serà molt pitjor per Palestina.
Tranquil, Jerome. Tranquil.
Deixa'l que vingui.
Podem parlar?
Estan tan desesperats que t'envien a tu?
No m'envia ningú.
Hola?
- Fas veu de moribund. - Khalid.
En Monzer m'ha dit
que li has dit que t'estàs morint
a fi de convence'm.
No, germà.
Estic fotut de debò. Escolta'm,
necessito que alliberis aquella gent.
No volen negociar, Leo.
Els és igual si els mato.
No ho facis, per Déu.
No depèn de mi, sinó del poble palestí,
que va ser colonitzat i desplaçat.
No, Khalid. Depèn de tu.
Tu has decidit involucrar-t'hi.
Ho has escollit tu.
Perquè m'hi vaig comprometre.
Khalid, tu no estàs boig. Ets un lluitador.
És una operació, no un sacrifici.
Si no ha funcionat, recula.
Saps què, Leo?
Fa cinc dies que soc aquí i no he rebut cap trucada de suport.
Només la de gent demanant-me favors.
Khalid...
No és cap retret, Leo.
Ets a l'hospital.
Però de tots els amics que tinc...
Ningú.
Són temps estranys.
Temps de traïdors i d'hipòcrites.
I saps què, Leo?
Jo no soc ni un traïdor
ni un hipòcrita.
Tampoc ets un fanàtic.
En Leo és a l'hospital.
Si es mor enmig d'aquesta guerra, no podrem aturar l'Hugo.
- És un marrec. - Sí.
És un marrec.
Però també és com un cec amb una pistola.
I es podria quedar amb els negocis de la família.
Pots insistir que et paguin un, dos,
cinc milions o el que demanis.
Però això només els humiliarà.
I tu a qui representes en tot això?
A la Sara?
Em represento a mi mateix.
I tu qui ets?
Un professor d'aeròbic vingut de Madrid?
Puc ser el teu aliat.
No necessito aliats.
Què et sembla si la pròxima vegada
que un iranià et deixa penjat, jo et cobreixo.
En comptes de barallar-nos pel napalm,
dividim els beneficis.
Tu no tens aquest poder.
Però el puc aconseguir
si tu m'ajudes.
Els següents noms, veniu amb mi.
Rosana López.
Allà.
Gregoria Alonso.
Va.
Vinga!
Rubén Notario.
Va. Mou-te.
Joan Varellas.
Tot sembla indicar que s'ha arribat a un acord
per l'alliberament progressiu d'ostatges.
L'alliberament ha començat amb les famílies espanyoles,
pas previ a la marxa dels segrestadors cap a l'Orient Mitjà.
Els detalls de la negociació
ens els faran saber en les pròximes hores.
Des de Washington, la Casa Blanca ha declarat
el seu malestar per qualsevol acord que atorgui immunitat
al terrorisme de l'FPAP.
Mira, aquí els tenim.
La meva nena.
Tanya!
- Està molt dèbil. - Bonica.
Com estàs, papà?
Ara em dones la mà, fill? Fes-me un petó.
Guapo.
Quines ganes que sortissis.
I jo, reina.
Com estàs, Leo?
La Carmen m'ha explicat
que has fet un tracte amb en Mawad.
Cinquanta mil dòlars.
Una cosa simbòlica i tot queda oblidat.
- En Mawad no oblida mai. - Pare.
L'important ara és evitar més malentesos.
I com els evitarem?
Si tu m'ho permets, exerciré d'intermediari.
Si cal anar a fer un cafè amb ell,
ho faré jo i cap problema.
L'Oskar serà el nostre telèfon vermell.
No teníem cap altra opció.
Mentre sigui només això.
Què passa?
No confies en mi?
Com vols que no hi confiï?
Si li donaràs el seu primer net.
- Com? - Que sí.
Sí?
Quina alegria!
Sogra.
Ara no ploris, eh?
Aquesta nit, sopem al Don Carlos.
Jo convido. Per celebrar-ho.
Hugo.
Subtítols: Victor Monreal
Supervisor creatiu: Roger Peña