Una, dues i tres!
ELS FARAD
La Sara i jo ens vam casar l'11 de maig de 1986.
Una boda civil oficiada per l'alcalde de Marbella
amb convidats d'arreu del món.
Fins i tot la CIA.
Fins i tot en Mawad. El fill de la gran puta d'en Mawad.
Hi havia més de 500 persones
i, entre el càtering, les begudes i l'espectacle,
els Farad van pagar 800 000 dòlars.
Va ser la boda de l'any.
I en Leo la va pagar gràcies a l'acord que va tancar a la cacera.
L'acord entre l'Iran i els Contra.
Llavors, ja feia mesos que enviava kalàixnikovs a Nicaragua.
El vaixell sortia de Polònia carregat d'armament,
i després d'una escala al Port d'Algesires,
creuava l'Atlàntic
fins a Hondures.
A l'Amèrica Central,
avions de la CIA llençaven les armes al nord de Nicaragua,
territori de la Contra.
Cinc dies més tard,
la CIA enviava els diners a un banc a Suïssa,
i d'allà, a les empreses de la família Farad.
I, de sobte,
el Club Candonga,
amb una vintena de clientes,
es va convertir en la sala d'aeròbic més rendible d'Europa.
Només per guardar les aparences,
jo guanyava 50 000 dòlars al mes de comissió.
En Leo s'emportava un milió.
Música, música!
Em permet?
Si us plau.
Visca els Farad!
Visca!
La CIA ens va fer el millor regal de noces
en forma de diners i prosperitat.
Aquella boda, més que un acte d'amor,
era una gran inversió.
Que coi hi fa en Mawad aquí?
Entenc que convidis gent famosa per fer contactes,
però en Mawad?
Perestroika, Khalid, perestroika.
I una merda.
No has vist en Reagan abraçant en Gorbatxov?
Saps què, Leo? Crec que et fas gran.
Potser sí.
Té.
No calia.
És la teva filla, coi.
Gràcies, amic meu.
En Monzer m'ha dit que vols omplir l'illot.
Sí.
Però només de rifles i de munició.
Per què? Què necessites?
Dos-cents kalàixnikovs.
Què collons vols fer?
Recuperar Jerusalem?
Tot al seu temps, mon ami.
No faràs cap bajanada, oi?
Tranquil, serà una operació senzilla.
Em fas por, Khalid.
En Mawad és a casa teva i et faig por jo?
No fotis.
Em caldran tres o quatre mesos per aconseguir-ho tot.
Avisa'm quan ho tinguis.
Et prometo que tot anirà bé.
Molt bé, ja m'avisaràs...
Un lleó de debò?
I tant. Imagina't quina por!
I això és legal?
Tot és legal a la meva família.
- Per la legalitat. - Per la legalitat.
Hola!
Hola. Hola a tothom. Hola.
Que vull parlar, caram!
Bé...
Estimats convidats...
Vull dedicar unes paraules a la meva germana,
perquè l'estimo,
i, quan s'estima algú, no hi ha res millor
que ser sincers.
Primer, celebrar que hagi arribat viva
a la boda amb la quantitat de tios amb qui ha cardat.
Si les discoteques de Marbella parlessin...
Jo estava convençut que la sida acabaria amb ella.
Encara sort que és dona i no marica.
I jo l'admiro, eh?
No, no, no...
De debò que l'admiro, perquè la tia...
La tia és l'hòstia.
Ella diu ser una feminista liberal d'esquerres,
però perd el cap pel Moët Chandon.
Tota la vida sortint amb nois rics,
i ara es casa amb un orfe.
Un orfe, toca't els ous.
A tu també t'estimo, papa.
De debò!
D'acord, d'acord.
Amb dos collons.
- Per la boda. - Per la boda.
M'hauria agradat anar-hi,
però així és la geopolítica.
Potser canvien les coses i pots venir a Espanya.
Amb en Gorbatxov tot pinta millor.
Jo estic aquí pel Fidel Castro, no pel Gorbatxov.
El meu pare és optimista.
La Unió Soviètica està en fallida, Sara.
Inclús ho saben els del KGB.
De fet, son ells els que lideren el canvi.
Si no fan res,
tot se n'anirà en orris.
Però en Fidel Castro viu al seu món.
Fins i tot si cau el bloc soviètic
i mor el comunisme a Europa,
ell continuarà atrinxerat a Cuba.
- Ningú no li diu la veritat? - Sí.
Als que ho fem, ens titllen de "properestroika".
Qualsevol dia em faran fora
i em tornaran a Cuba.
Si necessites res,
el que sigui, compta amb nosaltres.
Boníssima.
Demà cap a Karlovy Vary?
- És bonic? - Sí.
A vegades hi vaig a fer-hi banys de fang.
Nosaltres farem tractaments d'aigua sulfurosa.
A veure si aixeco l'ànim.
Estàs moixa?
Sí, des del dia de la boda per culpa de l'Hugo.
En Leo m'ho ha explicat.
Però encara estàs empipada?
És un imbècil.
La família no s'escull, reina.
I què faig? Aguantar fins que exploti?
L'Hugo sap que ningú creu en ell.
Aquest és el problema. Se sent humiliat.
El portem a teràpia?
O deixeu que s'estavelli sol.
Ell creu que pot i necessita demostrar-ho.
Nosaltres sabem que no.
Però contradir-lo o discutir-hi és pitjor encara.
Deixeu que s'estavelli!
Amb nosaltres a dins?
Se'n diu control de danys,
i és la millor opció.
Perquè és l'única opció.
De debò, papà? Després del que em va fer?
Cancel·lar-ho.
Sí, sí, ja sé que no es pot cancel·lar.
Com vulguis.
Sí, papà, estic relaxada i gaudint.
Ja sé que és la meva lluna de mel.
El riu, el pont de Carles, la plaça Vella...
En Henry? Molt bé.
Com si fóssim fills seus. Bé, amb les seves crisis existencials,
Gorbatxov, Fidel...
Papà, t'he de deixar. Demà parlem.
Sí.
Adeu.
Se'n va amb l'Hugo a l'illot.
Bé...
Accepta-ho, Sara.
El teu pare no vol apartar-lo del negoci.
És el seu fill, per molt imbècil que sigui.
Diu que el necessita.
L'Hugo és patró de iot.
Què hi ha a l'illot?
Hi guardem armes per coses nostres.
És com una reserva?
Sí.
Digue-li a ton pare que m'hi enviï.
Què dius?
En Leo té coses més importants a fer.
Si el problema és controlar el teu germà,
ja ho faré jo.
L'Hugo et pot tornar completament boig.
Reina,
que jo he crescut en un orfenat.
Vols que parlem de bojos?
Si controlem l'Hugo, el meu pare estaria agraït.
Vejam...
Molt agraït.
Portarà el seu temps.
Seria la millor manera de posicionar-nos.
Amb això de la malaltia, el meu pare haurà de delegar.
S'hi resisteix perquè no vol que la família es trenqui.
Però, si controlem l'Hugo...
Li demostrarem que som responsables.
I què és la responsabilitat?
Lideratge.
Molt bé, amor meu.
Qui ho va dir, això, Churchill?
Ciao! Rád te vidím!
Vol dir "content de veure't" en txec.
El mateix et dic.
Tenim mitja hora. Treu-te les sabates i puja.
El vaixell liberià sarpa des de Polònia amb 10 000 fusells
i un contenidor ple de "vodka".
El descarreguen al Port d'Algesires abans d'anar a Hondures.
D'acord. "Vodka", eh? D'acord.
Nosaltres hem de recollir les caixes al port.
No, les porten aquí, les carregareu al iot
i les dueu a l'illot.
"Vodka". D'acord.
Per cada enviament a Hondures,
arribarà vodka a Algesires
i vosaltres el portareu a l'illot.
L'Hugo coneix les coordenades
i controla la navegació, i tu t'ocupes de la comunicació.
- D'acord. - Saps com funciona la ràdio?
Ni idea.
Ara t'ho explicaré.
L'hi puc preguntar a algú de la tripulació.
Quina tripulació? No n'hi ha. Sereu tu i l'Hugo.
L'emplaçament de l'illot només el coneix la família.
D'acord.
I les caixes amb el vodka?
Viatjaran a sota de la coberta.
De la coberta...
Te'n podràs encarregar, oi?
Sí, completament.
Tot sortirà bé.
Ja són aquí.
Hugo!
La furgoneta ja és aquí.
Encarrega-te'n, doncs.
- Com dius? - Mira,
aquí faig de capità, no de camàlic.
Ton pare ha dit...
On hi ha patró, no manen mariners, Oskar.
Però, si és un problema, pots trucar a ma germana.
Ei!
Escolta, i no seria millor
deixar les caixes a la coberta
i baixar-les més tard a la bodega?
Al pas que anem, se'ns farà de dia.
Només ho dic per avançar.
I no seria millor si te n'anessis a prendre pel cul?
Imbècil.
Em va encantar la col·lecció d'art de la teva dona.
De debò?
Jo vaig començar fent pràctiques al National Endowment for the Arts.
O sigui que és veritat que ho subvencionava la CIA?
L'art també és competència.
Nosaltres hi vam posar els diners i van sorgir l'Action Painting,
Pollock, Kooning...
El comunisme també ho va fer i en sortí el realisme socialista.
Jo prefereixo Pollock.
Ja ho sé.
Tu ets com la gent d'esquerres que beu Dom Pérignon
perquè tenen un pap de dretes.
No fumis, Gina.
Suposo que no m'has portat aquí
per parlar de xampany i d'art, oi?
Elevarem la comanda de Nicaragua de 10 a 15 000 fusells.
Hi arribaràs?
I a 30 000, si cal.
Mentre no em deixis a l'estacada.
He sabut que els iranians li deuen vuit milions a en Mawad pels recanvis.
No en sé res, d'això.
Que no en saps res? Au, Gina.
L'Iran és un país en guerra.
A vegades tenen problemes de liquiditat,
però no et preocupis que això no t'afecta.
Els meus enviaments no es paguen amb diners iranians?
Estàs fent una molt bona feina, Leo. I Nicaragua és la nostra prioritat.
Et protegirem passi el que passi.
El més important és que els teus vaixells no s'aturin.
Hi pots comptar.
Quan en Monzer va proposar el teu nom, vaig dubtar.
De debò? Per què?
Perquè per coses així cal múscul i infraestructures.
I tu portes les operacions com si fos un negoci familiar.
Amb la família t'hi pots emprenyar,
però al final sempre t'hi acabes entenent.
Segur que no vols una cervesa?
Au, va.
Aquí tenim l'illot.
Escolta, si em permets que et doni un consell,
no cometis el mateix error que la meva germana:
subestimar-me.
La teva germana no et subestima.
Et penses que la coneixes bé?
Fa el que és millor per la família.
- Segons ella. - Com a mínim fa alguna cosa.
Perquè tu, a banda d'insultar-la i de tocar-se els collons
mentre jo carrego caixes...
Ja t'he dit que un patró de iot...
Patró dels meus collons.
Ara, quan arribem, descarregarem els dos.
Jo no rebo ordres teves.
Doncs tornem a Marbella.
I és el teu iot.
Si ens atura la guàrdia civil, tu dones la cara.
No podem tornar.
Doncs truca al teu pare i que et doni una solució.
Tu mateix.
Para, para!
Va, som-hi.
Collons!
Ja vinc, hòstia!
Deixa de fer el ploramiques.
No puc!
Un, dos, tres.
Agafem-ne una altra.
Amb compte.
D'acord, d'acord...
Sí. Tanca-la.
I aquest és el primer viatge.
L'Hugo no m'ho posa fàcil.
Em vas dir que el tindries controlat.
Soc a mig fer, Leo.
"Soc a mig fer," diu.
Trigarem tres o quatre mesos
a portar tota la mercaderia a l'illot.
- Leo. - Si comencem...
Vols que el meu marit controli l'Hugo d'un dia per l'altre.
Cosa que vosaltres no heu aconseguit en...
- 25 anys. - Qui ha dit "controlar"?
Hem d'ajudar l'Hugo.
I jo el puc ajudar.
Entenc perfectament què fa. I per què ho fa.
Però em caldran suports.
Quin tipus de suport?
Un tercer home.
Ni de conya.
L'Hugo ha de veure que és una operació complexa.
Tots dos sols no ho aconseguiran.
No hi anirà ningú més en aquell iot.
Seria algú de confiança.
La meva confiança es limita a la família.
És de la família.
De la meva.
- Què tal? - Com va?
Com estàs?
La puta Costa del Sol.
Però tu no odiaves Marbella?
Han llogat el pis durant un any.
No t'has de preocupar ni de l'aigua, ni de la llum, ni del gas...
De res.
Com pots veure,
té els mobles essencials, així que podràs donar-li
el teu toc personal i sentir-te com a casa.
Què? Què et sembla.
Quina meravella.
L'Hugo és el típic marrec,
però el podem controlar.
Cal establir una cadena de comandament i que s'hi adapti.
No és un negoci qualsevol.
Sí, és clar.
O sigui que tu i jo farem la feina bruta.
Mentre no ens creï problemes,
per mi com si es queda al vaixell.
Guanyaràs un milió de pessetes al mes,
tant si fem operacions com si no.
Com un sou?
Aquí tens un avançament de dos mesos.
No hi tinc compte, en aquest banc.
Ara sí.
Em sembla increïble tot això.
T'entenc perfectament. Em va passar el mateix.
Ja.
Si en algun moment et sents incòmode...
Incòmode?
Sí, amb tot plegat.
A tu t'ha passat?
No, la veritat.
Jo de moment em sento de puta mare.
Fins i tot et perdono que no em convidessis a la teva boda.
No fotis, Manuel.
- Va ser cosa dels Farad. - No passa res, home!
Oskar, tu ets així.
Penses en la gent quan la necessites.
Però no t'amoïnis.
Jo m'encarrego de l'Hugo.
No em puc creure que siguis tan caguetes.
Però si en no tinc ni puta idea, d'això.
- No és tan difícil, va. - Ensenya-m'ho.
I si perds el control?
Com vols que perdi el control?
Això no passarà, confia en mi.
Caram, el senyor Marejos.
Mare meva, Oskar. Tot bé?
Vols una camamilla?
Vinga! Jo no dic mentides.
Mai no en dic! Vinga.
No, no.
- Res de fanfarronades. - No, no, no.
Va, fot-li. Mira, la dama.
Ara torno.
- Tot bé? - Molt bé.
D'aquí a poc arribarem a l'illot.
- Perfecte. - Ei, ei.
D'on l'has tret?
Com?
Collons. El Manuel.
És el meu oncle.
No us assembleu en res.
Però res de res de res.
Ja ho sé.
Què collons fas?
Què vols dir?
Ets aquí per reforçar la meva autoritat.
I què et penses que faig?
Ni puta idea.
Manuel.
Què vols que faci?
Que li digui a crits que tu ets l'hòstia?
Vull que em facis costat.
És un marrec carregat de pors i d'inseguretats.
Ha tingut una infància d'or i vol demostrar...
No cal que el psicoanalitzis.
Es pensa que tothom està contra ell, collons!
No ho entens?
- Li dono el que necessita. - El que necessita.
Sí. Empatia,
- complicitat. - Terra a la vista!
- Terra! - Terra a la vista!
- Terra! - Terra!
Terra, capità!
I una merda.
El meu oncle tenia raó.
L'havia portat a Marbella perquè m'ajudés.
I això és el que feia.
Qui és el capità? Jo soc el capità!
Capità, aquí!
Riu-te'n, però és el millor arròs que tastaràs mai.
- Ja et diré on és. - No, m'hi portaràs per comprovar-ho.
Cansat? L'edat no perdona, oi?
- Quina edat? - L'edat!
Que no soc vell. T'agafo i et destrosso.
Et destrosso. Dona'm un cigarret.
Aquell viatge em va demostrar dues coses:
Que l'Hugo només era un marrec necessitat d'atenció
i que, per traficar amb armes,
no hi ha res com el poder de l'empatia.
Estimats conciutadans,
us he de parlar de l'existència d'un perill creixent a Centreamèrica
que amenaça la seguretat dels Estats Units.
Van ser uns mesos d'absoluta bogeria.
Era com viure en una pel·lícula de James Bond.
Hi havia sexe, ideologia,
...missions secretes.
I aquella sensació d'estar fent història.
Que la pots canviar i, a sobre, enriquir-te.
Jo, amb les comissions del gimnàs.
En Leo, amb l'illot cada cop més ple d'armes.
Fins i tot l'Aiatol·là Khomeini.
I és que, en el fons, aquell negoci era inesgotable,
perquè no només veníem armes i bombes,
sinó una cosa més poderosa:
Futur.
Per ara només necessito 80 rifles,
però molta munició.
Ho pots aconseguir en tres setmanes?
Ja no vols recuperar Jerusalem?
Per ara, ja faig amb un hotel ple de sionistes.
- Khalid... - No et preocupis.
Serà a l'Àfrica. Sense morts.
És una mesura de pressió, res més.
Tens suports?
Leo...
Vull dir suports polítics, coi.
És clar!
Tinc el suport dels meus camarades i de tot Palestina.
D'acord.
T'ho deixaré a la platja que t'agrada.
Al costat d'Orà?
Et convidaré a menjar cuscús.
No.
Se n'ocuparà el meu gendre i el meu fill.
Li has tret la corretja a l'Hugo?
Sembla que ha madurat.
Ja tocava.
Ja tocava, sí.
M'has espantat. No sabia que es dispararia...
Ha sigut increïble.
- Gràcies per l'experiència. - Adeu.
Senyor Fonda!
Mawad.
Ara sou amics?
Hem coincidit, res més.
Ens ha ensenyat el seu fusell de franctirador, el Barrett.
- Pot travessar un tanc. - Brutal.
Res a veure amb el Dragunov rus.
Quin és el problema?
Tenim bona relació amb tothom, oi?
El teu pare m'ha trucat.
Hem de fer un viatge.
Però no havíem acabat amb l'illot?
Et sona una platja a Orà?
ALGÈRIA
Estem esperant un veler?
Han dit que serien dues zòdiacs.
Des de terra o per l'aigua.
Ja són aquí!
Són ells?
Hem fet una bona becaina, oi?
No va ser idea meva que el meu oncle follés amb el meu cunyat, ho prometo.
Potser hauria d'haver dit alguna cosa. Aturar-los.
Perquè aquestes coses poden acabar molt malament.
Però no vaig fer res. Vaig callar.
Sí?
Has vist què ha passat a Nicaragua?
Com?
Em dic Eugene Hasenfus.
Sí, vaig ser capturat ahir.
Al sud de Nicaragua.
Què ha passat?
Han abatut un avió de la CIA a Nicaragua.
Han agafat un tripulant i ho està explicant tot.
Què està explicant?
Que la CIA porta armes als Contras des d'Europa.
I ja saps com ho fan, oi?
Merda.
Truca al Kaspar, que aturi el proper enviament.
El vaixell va salpar ahir.
- Va camí d'Algesires. - Com?
Gina.
Tinc un minut.
El meu vaixell és enmig del Bàltic.
Si arriba a Algesires, me'l pot confiscar la policia.
Ho sento, Leo. L'ordre és aturar-ho tot.
Vas dir que em protegiries.
Força major, Leo.
El Congrés demanarà explicacions.
A fotre'm, doncs, com en Mawad amb els iranians?
No, en Mawad ho va perdre tot.
Tu tens un vaixell amb 15 000 fusells.
Els pots vendre als africans,
als palestins, als irlandesos...
Et penses que puc fer negocis d'un dia per l'altre?
No és això el que fas? Guanya't la comissió.
- Gina... - Ho sento.
Jo també tinc un dia de merda.
Richard, el cònsol?
És un tarambana.
Ningú no li agafa el telèfon,
i és capaç de demanar-me un 30% de comissió.
- El Front Polisario. - Massa paperassa.
Puc parlar amb el fill del Hamid.
Hauríem de demanar permís a Espanya i no tenim temps.
El vaixell arriba demà a l'estret.
I en Monzer? Que truqui a en Gaddafi.
No, no trucaré a en Monzer.
Per què no?
Perquè aquest vaixell és tòxic.
Però en Monzer n'és part, d'això.
És el nostre problema! No penso emmerdar ningú mes.
Henry?
Coneix en Gaddafi i pot fer de mitjancer.
Però haurem d'explicar-li què ha passat.
Sí, en Henry és de la família.
Podria funcionar.
De debò que li demanarem que ens ajudi des de Praga?
Truca-li des d'una cabina, Sara.
On va, aquest?
Com si us importés.
Hugo.
On vas?
On hi pinti més que aquí.
Espera.
N'estic fins a la polla, que ningú em prengui seriosament.
- T'entenc. - Què cony has d'entendre?
Ves a veure en Mawad.
Com?
Li caus bé des de la boda.
I potser és un malparit, però només ell pot vendre
el vaixell en dos dies i treure'n una bona comissió.
I per què no ho has dit a dins?
Perquè jo no necessito l'aprovació del teu pare.
Ja.
De sobte, soc un paio collonut i em vols ajudar, oi?
Tingues pebrots, Hugo.
Et queixes que no et prenen seriosament.
Fes un cop sobre la taula
i demostra'ls que pots aportar solucions.
Que vagis a veure en Mawad no s'ho espera ningú.
Pots fer això o esnifar cinc grams de cocaïna
i passar dos dies en blanc.
A mi m'és igual, Hugo.
Però pensa una cosa:
de debò és el millor que pots fer per la família?
- Què li has dit? - No res.
Deixo que s'estavelli.
No és el que ens va dir en Henry?
Soc l'Hugo.
Hugo Farad. Voldria parlar amb el senyor Mawad.
En Gaddafi no està interessat.
No em diguis això, Henry.
Creu que hi ha la CIA al darrere. I l'entenc.
Surt a la llum Nicaragua i apareix un vaixell sense comprador.
Però tinc un altre comprador.
L'oferta és inferior.
Però ofereixen un port al Mediterrani.
Qui?
Iugoslàvia?
El deuen voler revendre. N'ofereixen mig milió.
Mig milió? Si us plau!
- I un altre mig milió en rubles. - És molt poc.
Sí, però no hi ha res més.
Ni tan sols cobrim els costos.
Seria pitjor perdre el vaixell,
o que el confisquin.
Què fas amb el meu fill?
- Papà. - Calla.
M'ha demanat ajuda i n'hi donaré.
Podem parlar?
És un certificat d'ús final
expedit pel govern filipí.
Sé que tens un vaixell ple d'armes.
Amb aquest paper, ens el podem endur al Pacífic.
El meu client ofereix 200 dòlars per cada fusell.
Són dos milions i mig de benefici
a dividir entre els dos.
Què hi dius?
Ja l'he venut.
Com?
Ja he venut el vaixell.
Leo...
Sé que estàs parlant amb els libis.
El meu fill no t'ha informat bé.
Prefereixo enfonsar el vaixell que compartir beneficis amb tu.
Estàs com una puta cabra.
Probablement.
Us enfonsarà a tots.
No és el teu problema.
He vingut a donar-te una oportunitat.
A oblidar el passat i començar...
No tenim res a començar.
I què collons vols, eh?
Una puta guerra?
Tanca-ho amb els iugoslaus.
Papà, si us plau...
Leo, per l'amor de Déu.
Només volia ajudar!
Hòstia!
Només volia ajudar, cony. Només volia ajudar!
Estimats conciutadans,
he dit en diverses ocasions que no parlaria
de la comissió d'investigació sobre la qüestió de l'Iran i els Contra
fins que no finalitzés.
Bé, aquest moment ha arribat,
i avui vull parlar sobre algunes de les lliçons que hem après.
Per descomptat, aquesta no serà l'única qüestió que tractarem avui.
També us vull parlar sobre el futur
per posar-nos en marxa perquè ja no podem esperar més.
Els últims nou mesos han sigut confosos i dolorosos pel país.
Sé que teniu molts dubtes
en relació a aquest episodi.
El que desitjo és que no hi hagi dubtes
sobre el meu compromís amb aquestes investigacions.
Subtítols: Victor Monreal
Supervisor creatiu Roger Peña