Det här är inte Kalifornien.
Det är inte New York.
Det är inte London.
Det är Marbella.
Äntligen har aerobics landat på Spanska solkusten.
Trött på att vara otränad?
Att kämpa med maskiner och vikter?
Trött på ett ensamt träningspass som inte lönar sig eller lockar?
Komplett träning är här.
Välkommen till Candonga Club,
det bästa gymmet i Spaniens mest exklusiva område.
Kom och ha kul och återfå ditt självförtroende.
Från och med idag
har du ett möte med din kropp i Puerto Banús.
Häng med oss på Candonga Club!
Bryt!
Vad fan gör hon här? Vad sa jag?
Inget mer förrän hon betalar.
Sessionen är slut.
-Vad? -För utebliven betalning.
Jag gav dig till i morse.
Min manager betalade igår.
Gabi, du pratade med J.
Ja. Jag svär att han betalade.
Ring honom, för fan.
Tyvärr, Tanya, du måste lämna studion.
Jag lovar att vi betalade.
Du är skyldig för åtta timmar.
Nej, det har varit fem.
Och de tre från förra månaden?
Den här bortskämda ungen.
Om vi får avsluta så betalar jag dig själv.
Det är inte en bar.
Bara en låt.
Vet du vad det kostar mig?
Vill du ha dina 80 000 pesetas?
Oroa dig inte, jag hämtar dem på en gång.
Musiker, iväg.
Nej, stanna tills jag är tillbaka.
Stanna här.
Han svarar inte.
Självklart inte. Kör hem mig.
NUVARANDE TILLSTÅND KRONISK MYELOISK LEUKEMI
De ser inte särskilt pigga ut.
För att de nyss har ätit.
-Jag tar inga överblivna. -Har du nånsin behövt klaga?
Du gav mig en med grå starr.
Inte då, men han skrämde dig ändå.
Det här är den bästa jag har.
En tiger kommer nästa månad.
-En tiger? -Från en portugisisk cirkus.
Jag behöver den nu, Curro.
Välj en, då.
Leo! Din fru!
Hur i helvete hittade hon de papperna?
Du har för mycket i tankarna.
Jag sa till dig att ha journalerna på kontoret.
För helvete. Vad gör vi nu?
Pratar. Prata med henne.
När ska jag prata med henne?
Monzer kommer. Jag måste organisera allt.
Okej, då åker jag till Madrid.
Ta med dig Sara och Hugo.
De kommer att bråka.
Då får de göra det. Visa bara testamentet.
Okej, och sen kan Sara åka och jaga med dig.
Ingen fara, jag tar med Oskar.
Vad ska jag säga till dem?
Att jag är botad.
Leo...
Om du säger nåt annat blir det bara strul.
Prata med dem, du är jävligt bra på det.
När jag är hemma, har vi familjemöte.
Vet du vad jag skulle göra?
Jag skulle ta honan.
Madrid? Tills när?
Jag vet inte.
Ett par dagar. Så länge varar Tanyas kriser.
Hur blir det med jaktresan med din pappa?
Du får åka.
På så sätt lär ni känna varandra.
Vi behöver inte jaga för det.
Pappa har cancer, Oskar.
Mina syskon vet inte om det.
Därför åker vi till Madrid.
Kommer han att dö?
Det är leukemi.
Det verkar vara kroniskt, så det kan pågå i 20 år.
Tjugo år,
eller en månad.
Borde inte han åka till Madrid?
Jaktresan är viktig.
Hans huvudpartner kommer.
Monzer Al Asad.
Så de ska göra upp en affär.
Varför ska jag åka, då?
För att bära väskorna?
Om han ber dig om det.
Du får träffa viktigt folk,
folk som öppnar dörrar.
Därför behöver du vara där, så att de kan träffa dig.
Napalmgrejen var bra,
men pappa säger
att när man jagar ihop lär man verkligen känna sin partner.
Och din pojkvän?
Han åker med pappa.
Vad pratar du om?
Allvarligt?
Det här är inte Oskars sak.
HUSLÄKARBOK
LEUKEMI
Vad är det?
-Ett 300-kilos lejon. -Jäklar.
Och det här är en pil
som jag kommer att injicera med amfetamin.
Varför då?
För att jaga upp honom.
Ska du ge honom amfetamin?
En spruta var sjätte timme, så det byggs upp
och han blir flåvild imorgon.
-Bra ide. -Berättade inte min dotter?
Berättade vad?
Lejonet följer med oss på jakten.
Här. Skjut honom i rumpan.
Vad?
Röven, hans rumpa, skjut honom.
Jag har aldrig nånsin skjutit.
Tryck bara på avtryckaren, som en luftpistol.
Okej.
-Man måste börja nånstans. -Ja.
-Sara, vännen. -Ja?
Jag ber bara om en sak,
att du har tålamod med din syster.
Hur visste Tanya var dokumenten fanns?
Det spelar ingen roll nu.
Det viktiga är att hålla ihop.
Och att ingen blir upprörd.
Pappa är döende och jag råkar upptäcka det!
-Ska pappa dö? -Ingen ska dö.
Och vad betyder det här?
"Kronisk myeloisk leukemi," älskling. Kronisk.
Alltså inte akut.
Sara, visste du om det här?
Såklart jag visste.
Jag brukade följa med pappa på kontrollerna.
Varför tror du vi höll festen?
För att han fyllde år?
Tårtan, ja,
men de 300 gästerna var där av en annan anledning.
Pappa blev bättre och ville fira det stort.
Det här är otroligt.
Pappa har obotlig cancer
och bara hans favoritdotter vet.
Det här är scenen som pappa ville undvika.
Vilken scen?
Vi är också hans barn.
Snälla Hugo, det räcker.
Han borde vara här.
-Han ska träffa Monzer. -Ja. Med Saras pojkvän.
Det här är uppenbart.
Vad är uppenbart?
Hur du positionerar dig.
Ingen positionerar sig.
-Verkligen? -Nej.
Sara, tror du att Tanya och jag är ena jävla idioter?
Hon presenterar en pojkvän från Madrid,
tar honom på en affärsresa till Afrika,
när pappa är döende.
Leo Farad kommer inte att dö!
Han behöver inte ens behandling.
Han behöver bara vara försiktig.
Men läkarna var tydliga. Han kan leva ett normalt liv.
Så leukemi är som vattkoppor nu?
Tanya, var inte en idiot.
Älskling.
Självklart är det inte vattkoppor.
Det kan gå illa.
Så du tar din dotters parti.
Ingen tar parti här.
Bara snack.
Inte snack.
Det står i testamentet.
Vilket testamente?
Det pappa skrev för några veckor sen för att göra allt klart.
Tanya.
Hugo.
Inte nu, Sara.
Läs det i lugn och ro i era rum.
Det är ett långt dokument,
och jag vill inte ha nåt bråk.
Förstått?
Ja.
Du måste hålla andan.
Rör försiktigt på pekfingret.
Låt skottet överraska dig.
Mycket bra.
En gång till.
Bättre. Ser du? Det är inte så svårt.
Leo, brukar inte folk använda gevär
-på jakt? -Sikta inte på mig.
Okej. Förlåt.
Monzer Al Asad gillar AK-47:or.
Vi har känt varandra i 20 år. Han är familj.
Han tycker mycket om Sara.
Och när jag berättade om napalmen, bad han mig ta med dig.
Oj, tack.
-Fortsätt. -Okej.
Igen. Skjut.
Du kontrollerar inte din andning.
Backa undan och titta.
Man behöver disciplin,
lugn och mycket tålamod.
-Kom igen. -Fan!
-Glöm inte att andas. -Okej.
Bra. Kom igen, en gång till.
Jag trodde alltid att vapenhandlare var killar
som korsade djungler eller öknar för att utrusta arméer.
Men Leo sa att han ordnade allt utan att gå hemifrån.
Eller på sin höjd resa i första klass
för att besöka Monzer Al Asad,
som utöver att vara en vän, var Leos huvudkontakt
med Mellanösternmarknaden.
SYDJEMEN
Monzer hade tillträde till alla arabiska och afrikanska gerillor
som opererade under Sovjetunionens beskydd.
En lojal kundkrets
som han kontrollerade från sitt högkvarter i Sydjemen.
Välkommen! Hur mår du, min vän?
Om Leo behövde sälja,
hittade Monzer alltid en kund och de delade
provisionen lika.
Tack vare Monzers goda relation med Sydjemen,
hade Leo ett diplomatpass som gjorde honom
till landets representant för att köpa och sälja vapen.
Han gav honom också tillgång till detta dokument,
som kan se torftigt ut,
men som utgör skillnaden mellan en skrupelfri smugglare
och en laglig vapenhandlare.
Det kallas ett slutanvändningscertifikat,
och det är utfärdat av nationer att bevisa att försäljningen
garanteras av en regering.
Tack vare det dokumentet legaliserade Sydjemen
hela Leo Farads verksamhet.
Det är 100 för nästa beställning.
Vi behöver fler magasin.
Med det certifikatet, köpte Leo AK-47:or
från sin vän Kaspars fabrik, i Polen,
där han kunde få tag på allt, från en låda med AK-47:or
till en skeppslast med pansarvärnsmissiler.
Jag lastar vapnen i Polen, på ett fartyg som ska till Jemen
men lastar av i vilken medelhavshamn som helst
som köparen begär.
Så ingenting når nånsin Jemen?
Bara provisionen jag betalar dem för slutanvändningscertifikatet.
Tänker du ge mig nån frukost, eller?
Varför visste ni två?
För jag är äldst.
-Vilken fördel ger det? -Den du aldrig haft.
Du är sur för att det är inte upp till dig!
Nej, utan till två bortskämda ungar.
Det är vad pappa vill.
Vad pratar ni om?
Det är inte pappas testamente.
Nu äter vi frukost, Sara. Vi pratar sen.
Jag pratar hellre med honom.
Vart ska du?
Jag packar väskorna och åker till Marbella.
Detta är exakt det jag bad dig att inte göra.
Det spelar ingen roll.
Hugo och Tanya har majoritet att bestämma.
Var det inte det du ville?
De är dina syskon, Sara.
Och du övertygade pappa att ändra sitt testamente.
Nej, det ger er bara lika villkor.
Du vet bättre än nån annan hur struliga de är.
De är mina barn också.
Legitimitet måste man förtjäna.
Man kan inte ärva den.
Vad fan har jag gjort alla dessa år?
Vem skriver under pappren?
Vem jobbar med pappa?
Vem tillbringar timmar och månader med att ägna sig åt företaget?
Vem tog hem killen som gjorde napalm?
Det är det som är problemet.
Du tror att du är den smartaste, den mest kulturella,
den mesta allt.
Du lyssnar inte.
Självklart lyssnar jag.
Nej, det gör du inte.
Du tror att det är styrka.
Men det är det inte.
Det är din svaghet.
Så om man har ett diplomatpass och ett slutanvändningscertifikat,
kan vem som helst vara mellanhand?
Inte alla. Man måste ha kontakter,
relationer med regeringar och framför allt finansiering.
Finansiering?
Ja, kunden betalar aldrig förrän han har varorna.
Händer nåt står man för det.
Därför måste man veta vem man jobbar med,
vem kunden är och vem som skyddar.
PRIVAT - JAKTRESERVAT OBEHÖRIGA ÄGA EJ TILLTRÄDE
Och Monzer skyddar dig.
Betyder det att vi måste låta honom döda lejonet?
Välkommen!
Hur mår du, min vän?
Jag blir alltid glad när jag ser dig.
-Välkommen. -Jag också.
Vad har du åt mig?
En utsvulten hane som är hög på speed.
Äter han dig inte försöker han nog sätta på dig.
Nej, jag menade honom.
Hej. Jag är Oskar, Saras pojkvän.
Så du är mr Napalm.
Ja. Trevligt att träffa dig, mr Monzer.
Säg farbror.
-Okej. -Sara är som min brorsdotter.
Leo talar väl om dig.
-Jag är säker på att han överdriver. -Nej inte alls.
Hur så?
Jag skojar.
Han är en skojare.
Ja.
Du skämtar med mig.
Bjöd du in honom?
Det är en stor tårta, mycket för alla.
Den där skiten skickade två hejdukar hem till mig.
Leo...
En av dem hotade min dotter.
-Och han kommer att betala. -Jaså?
När tiden är inne.
Mawad?
Välkommen.
Vad trevligt att du bestämde dig för att komma.
Varför skulle jag inte komma? Det här är väl bara affärer?
Och döda lejon.
Med dig, vet jag inte vilket kommer att bli värst.
-Vad pågår? -Bara lyssna.
Idag kommer att bli en väldigt speciell dag.
Så det säger du?
Leo.
Mawad.
Känner du hans svärson?
Självklart.
"Ett möte med din kropp i Puerto Banús."
Väldigt fyndigt.
Bjöd du in CIA också?
Tvärtom. Det är hon som bjöd in oss.
Hej!
-Leo. -Det var länge sen.
Kul att se dig.
Mawad.
-Trevligt att ses igen. -Hur var resan?
Och plötsligt stod jag där,
omgiven av vapenhandlare från båda blocken,
socialister och kapitalister.
Som umgås med sina största sponsorer,
Monzer och CIA.
Jag blev inte inbjuden att sitta med,
men det toppmötet skulle ha skapat rubriker.
Vi pratar inte ideologier.
Alla är fria att tycka vad de än vill,
och vi är alla bekanta med varandra.
För bekanta.
Det viktiga är att vi alla är här idag,
vid samma bord, för att diskutera praktiska frågor,
det vill säga affärer.
Politiken lämnar vi vid dörren.
-Det gör jag alltid. -Bra.
Leo?
Du har min uppmärksamhet.
Nicaragua.
Min regering tänker öka stödet till Contras.
De behöver vapen. Men inte våra. Den sovjetiska sorten.
Gina... Jag jobbar med kubanerna...
Ingen politik, Leo.
Det här är affärer.
Får de reda på att jag går till sängs med CIA, tappar jag kunder.
Ingen får reda på det, Leo.
En engångsföreteelse,
det gäller oss alla, inte bara dig.
Om min KGB-kontakt nånsin fick reda på det,
vore jag en död man.
Bäst att det är värt det.
Du kommer att få bra betalt...
Så du och Monzer kan spendera det på
alla afrikanska revolutioner ni vill.
Och varför inte bara beväpna Contras med egna gevär?
Kongressen antog ett förbud.
Men med ryska gevär,
ser det ut som om de kommer från kommunisterna.
Jag har inget certifikat för att korsa Atlanten med vapen.
Inte min rutt.
Ta fartyget till Algeciras med Jemenskyddet.
Vi utfärdar ett honduranskt certifikat.
Så...
Om du ger Leo Nicaragua-affären, vad får jag ut av det?
Iran.
Vad?
Du ska sälja dem reservdelar till deras F-14,
de behöver dem för kriget mot Irak.
Det betalar för vapnen till Contras.
Iranska ayatollor finansierar kommunismens fall i Nicaragua.
Ni är helt jävla schizofrena.
Allt detta är extremt känsligt.
Jag har sålt vapen till Saddam Hussein i flera år.
Den irakiska armén är en av mina bästa kunder.
-Vad är problemet? -Ja...
Föreställ dig att de får reda på att jag förser Iran.
Mawad...
Vi tar alla en risk här.
Om KGB får reda på...
Saddam Hussein är mycket värre än KGB.
Om jag förser Iran, hans fiende,
gör det mig till förrädare.
Han löser upp människor i syra för mindre.
Ingen får reda på det, Mawad. Det är en hemlig operation.
Jag behöver garantier.
Jag är din garanti.
Om nåt av detta läcker ut, är vi alla körda.
Mina herrar, ni är på väg att tjäna era livs största provision.
Jag ber bara att ni åsidosätter
alla känslor av misstro,
farhågor,
och arbetar som ett team.
För om ni inte har märkt det,
har jag nyheter åt er...
Världen förändras.
Vi måste samarbeta.
-För världsfred. -Skål.
Herregud. Du är så stygg!
Hur går det med gymmet?
Bra.
Toppen.
Det gläder mig.
Jag hörde att Sara är väldigt nöjd med dig.
Det jag inte vet är om hon
tog dig till Marbella för aerobics,
att hålla koll på sin bögbrorsa,
eller använda dig i sina affärer.
Det är en väldigt bra fråga. Fråga henne.
Kanske kan du göra alla tre.
Det skulle vara fantastiskt.
Ny låt?
Skulle du inte hem?
Du vet att jag är impulsiv.
Jag rycks med, och ibland strular jag till det.
Ja, jag förstår dig precis.
Gör du?
Hur mycket ger du mig?
Ursäkta?
För mitt stöd.
Det här handlar inte om att köpa ditt stöd.
Det handlar om att vi två bestämmer vad som är bäst för familjen.
Okej. Och tänk om jag vill sälja mitt stöd till dig?
Varför skulle du vilja göra det?
För att jag inte bryr mig.
Jag bryr mig inte om vapen, krig...
-Lyssna på mig. -Jag vill inte.
Allt jag bryr mig om är musik. Det är allt.
Så jag har räknat på det.
-Har du? -Ja.
Kostnaden för musiker,
en reklamkampanj för turnéer och spela in ett album.
Det blir 90 miljoner pesetas.
Nittio miljoner skulle täcka fem års stöd.
Det är småslantar
jämfört med vad pappa tjänar på fem år.
Ska jag betala för din karriär?
Nej, jag vill att du betalar för lanseringen.
Okej.
Och om det inte går?
Ytterligare 90 miljoner.
-Det kommer att gå. -Eller inte.
Folk kanske tycker att du sjunger dåligt.
Hugo kanske tycker att jag är fantastisk.
Ska du pressa ut mig?
Vi gör alla så gott vi kan.
Mitt erbjudande är.
-Få höra. -Jag står för kostnaderna för demon,
vi tar den till ett skivbolag,
lanserar de dig blir vi partners och jag investerar i reklam.
-Inga tjänster. -Det är inte en.
Det tycker jag.
Det är bättre att ta hela summan.
Hugo skulle inte tveka.
Tanya...
För Hugo tänker inte.
Vill du verkligen ge honom makt?
Skyll dig själv.
Hej.
En överraskande förlust för Atlético de Madrid
med två-noll.
Ett uppvaknande för Atlético de Madrid för att...
-Okej, här. Nummer 12. -Okej.
Vad kostar det?
2 500 pesetas.
"Mofli."
Mycket bättre, vad fan.
Hur är det?
Du har tur.
Hade du kommit igår hade du gått hem tomhänt.
Jag hade inte planerat att komma till Madrid, men det hände en grej.
De delar det nu.
Vill du ha en öl?
-Jag föredrar rom. -Okej.
-Vänta där bak. -Okej.
Hur mår du, Dani?
Bra. Du?
Bra.
Den är stark, så jag blandade med Coca-Cola.
Tack.
Känner du till koalor?
Sluta, Dani, du har hållit på hela kvällen.
-Vad? -De gillar orgier.
Koalor?
Lyssna inte på honom.
Han är galen.
Nej.
De forskar.
Australiensiska forskare från University of Queensland.
Jaså.
Vet du vad som är deras favoritorgie?
-Vad? -Den lesbiska.
-De ser inget vidare ut. -Eller hur?
Hugo. Nån frågar efter dig.
Vad gör du här?
Skulle jag inte veta?
Du har köpt kokain från den galningen i tre år.
Hon har bara kvar sitt barn för att hon är polisinformatör.
Jag vet inte vad du menar.
Lopera berättade för pappa.
Som du kan se, förutom pappas cancer,
vet jag allt om den här familjen.
Vad vill du?
Hjälpa dig.
De har släppt det.
Har du gjort detta många gånger?
Ja, många.
Nej, det är okej.
Jag hade inte heller nån pappa, som du.
Jag vet hur det är att vara kall, hungrig, ambitiös.
Men?
Inga men alls, tvärtom.
En föräldralös är alltid friare, mer formbar.
För mig är du som ett oskrivet blad.
Rent, fortfarande oskrivet.
Så har jag aldrig tänkt på det.
Jag gillar det.
Då måste man ha tillit.
Framför allt, vara trogen.
Menar du mot Sara?
Nej, jag pratar inte om Sara.
Jag talar om vara trogen familjen.
Jag pratar om lojalitet.
Som den jag har med Monzer, med mitt folk.
För dem gör jag osmakligheter,
till och med dricker med en jävel som Mawad.
Förstår du?
Det gör jag.
För världen är jävlig
och det är för mycket skit, för mycket kaos.
Men när man är lojal,
faller allt på plats.
Det är den första regeln, den som räddar en från förvirring.
Leo...
Sara sa att du har cancer.
Hur mår du?
Jag ska leva i hundra år, grabben.
Jäklar.
Är du inte rädd?
Vet du?
I Tibet har munkarna en tradition,
de gör målningar av sandkorn.
Färgade.
Det är vackert.
Det tar dem fem, tio eller femton år att sätta varje korn på sin plats.
De är väldigt noggranna.
När de är klara, dagen då de satt det sista kornet på plats,
vet du vad de gör då?
De blåser på tavlan
så allt far åt helvete.
Varför gör de det?
För att visa att inget består och vi kan inte fästa oss vid nånting.
Jag tycker att de tibetanska munkarna är jävla idioter.
I tjugo år
har jag placerat ut mina sandkorn.
Farad-kornen.
Och jag låter ingen blåsa bort dem.
Därför behöver jag en stark familj.
Fattar du?
-Hugo... -Du förstår ingenting.
Vad förstår jag inte?
Du tror att om pappa dör, får du bara
ärva allt som om det vore en kemtvätt.
Hugo, jag erbjuder dig en deal.
Det är det jävla problemet, Sara.
Du tror att jag eller Tanya är problemet.
Och problemet är farbror Monzer.
Han delar ut kontrakten,
tillhandahåller certifikaten och garanterar allt.
Farbror Monzer är en fantastisk kille, eller hur?
-Snäll, känslig till och med. -Ja.
Men han är också en traditionell arab,
med tre fruar, som aldrig i sitt jävla liv
har satt sig för att äta vid samma bord som mamma.
Så jag undrar vad som får dig att tro att du, en kvinna,
kommer att förhandla med honom.
Ser du dig själv förhandla med Al-Fatah i Jordanien?
Eller med jemeniterna?
Eller tunisierna?
Vem har sagt att jag gör det ensam?
Din pojkvän, Sara, är ingen Farad.
Det är här.
Helvete.
Träffade vi det?
Jag vet inte.
Det kan vara sårat.
Vänta på mig här.
Vad ska du göra?
-Jag ska ta en titt. -Okej.
Leo!
Helvete. Leo!
Helvete.
Nu. Skjut.
Gör det du.
-Jag har slut på ammunition. -Här.
Jag dödade inte lejonet när det kom till kritan.
Leo var inte min konkurrent.
Det var den dysfunktionella sidan av familjen Farad.
Den sida som såg mig som ett hot.
Jag har tänkt mycket, och jag tror att det är det bästa beslutet.
Oskar är perfekt.
Kom igen, var med på bilden!
Alla gillar honom, han är rådig
och har en energi jag älskar.
Och även om jag skulle ha velat ha en pojke med algeriska rötter,
skulle det inte göra oss klokare eller starkare.
Det som betyder nåt är
att han är mannen min dotter vill ha
och brodern som familjen behöver.
-En skål för kärleken. -För kärleken.
För kärleken.
Istället för ett dött lejon som en trofé, fick jag ett äktenskap.
Jag trodde att med det beslutet, skulle Leo införa den ordning familjen behövde.
Auktoriteten.
Men med familjen Farad fanns det bara en sak du kunde lita på...
Man vet aldrig vilket slags krig man kan vänta sig.
Undertexter: Sofia McConnochie
Kreativ ledare Sanna Greneby