Aici nu e California.
Nu e New York.
Nu e Londra.
E Marbella!
În sfârșit, aerobicul a aterizat în Costa del Sol.
Te-ai săturat să nu-ți pese de tine?
Să te chinui cu aparatele și greutățile?
Te-ai săturat de antrenamente singuratice, care nu dau roade sau nu seduc?
Antrenamentul complet este chiar aici!
Bine ai venit la clubul Candonga,
cea mai bună sală de sport din cea mai exclusivistă zonă din Spania.
Vino să te distrezi și să-ți recuperezi încrederea în tine!
Începând de azi,
ai întâlnire cu corpul tău în Puerto Banús.
Vino cu noi la clubul Candonga!
Tăiați!
FAMILIA FARAD
Ce naiba face aici? Ce am spus?
Nu poate înregistra până nu plătește.
Sesiunea e anulată.
- Ce? - Pentru neplată.
Ți-am zis că termenul expiră azi.
Managerul meu a plătit ieri.
Gabi, ai vorbit cu J.
Da. Jur că a plătit.
Sună-l, la naiba!
Îmi pare rău, Tanya, trebuie să eliberezi studioul.
Jur că am făcut transferul.
Ne datorezi opt ore de înregistrări.
Nu, au fost cinci.
Și cele trei de luna trecută?
Ce copilă răsfățată!
Lasă-ne să terminăm și-ți voi plăti din banii mei.
Aici nu e bar.
Doar o melodie.
Știi cât mă costă fiecare oră?
Îți vrei cele 80.000 de pesete, așa-i?
Nu-ți face griji, îți voi aduce banii chiar acum.
Muzicienii afară!
Nu, muzicienii rămân până mă întorc!
Stați aici!
Nu răspunde.
Sigur că nu. Du-mă acasă.
DIAGNOSTIC LEUCEMIE MIELOIDĂ CRONICĂ
Nu par a fi prea treji.
Tocmai au mâncat, ce naiba!
- Nu accept resturi. - Ai avut vreodată vreo reclamație?
Mi-ai dat cândva unul cu cataractă.
Nu era cataractă și oricum ți-era frică de el.
Uite, ăsta e cel mai bun pe care-l am.
Luna viitoare primesc un tigru.
- Un tigru? - Da, de la un circ portughez.
Îmi trebuie acum, Curro.
Atunci alege unul.
Leo! Soția ta!
Cum naiba a găsit hârtiile alea?
Ai prea multe pe cap.
Ți-am spus să ții în birou orice are legătură cu boala.
La naiba! Ce facem acum?
Vorbim. Vorbește cu ea.
Ce să vorbesc cu ea?
Vine Monzer. Trebuie să organizez totul.
Bine, atunci voi merge la Madrid.
Ia-i pe Sara și Hugo cu tine.
Se vor certa.
Lasă-i să se certe. Arată-le testamentul și atât.
Bine, atunci Sara nu poate merge la vânătoare cu tine.
Nu contează, îl iau pe Oskar.
Ce să le spun?
Că m-am vindecat.
Leo...
Dacă spui altceva, va ieși urât.
Vorbește cu ei, te pricepi de minune la asta.
După ce mă întorc, vom avea o ședință în familie.
Știi ce aș face, Leo?
Aș lua femela.
Madrid? Până când?
Nu știu.
Câteva zile. Atât durează crizele lui Tanya.
Cum rămâne cu partida de vânătoare cu tatăl tău?
Vei merge tu cu el.
În felul acesta, vă puteți apropia.
Nu trebuie să mergem la vânătoare pentru asta.
Tatăl meu are cancer, Oskar.
Fratele și sora mea nu știu asta.
De aceea mergem la Madrid.
O să moară?
E leucemie.
Se pare că este cronică, deci ar putea dura 20 de ani.
Douăzeci de ani
sau o lună.
Nu ar trebui să meargă și el la Madrid?
Partida de vânătoare e importantă.
Vine partenerul lui principal.
Monzer Al Asad.
Asta înseamnă că încheie o afacere.
Atunci, eu de ce să merg?
Ca să-i car bagajul?
Da, dacă asta-ți cere.
Vei întâlni oameni importanți,
oameni care deschid uși.
De aceea trebuie să fii acolo, ca să fii văzut.
Treaba cu napalmul a fost bună,
dar tatăl meu spune
că vânătoarea te ajută să afli cu adevărat cine e partenerul tău.
Și iubitul tău?
Se duce cu tata.
Despre ce vorbești?
Serios?
Asta nu-i treaba lui Oskar.
MEDICINĂ SALVAT
LEUCEMIE
Ce e asta?
- Un leu de 300 de kilograme. - La naiba!
Și asta e o seringă
cu care îi voi injecta amfetamine.
Ca să ce?
Ca să-l agit.
O să-i dai amfetamine leului?
Da, o injecție la fiecare șase ore ca să se acumuleze
și mâine o va lua razna.
- Ce idee grozavă. - Fiica mea nu ți-a spus?
Ce să-mi spună?
Leul vine la vânătoare cu noi.
Poftim! Împușcă-l în fund.
Poftim?
Fundul, posteriorul, împușcă-l!
Nu am tras niciodată cu arma.
Doar apeși pe trăgaci, ca la o pușcă de la bâlci.
Bine.
- Trebuie să începi de undeva. - Da.
- Sara, draga mea! - Da?
Îți cer un singur lucru,
ai răbdare cu sora ta.
De unde a știut Tanya unde erau documentele?
Asta nu contează acum.
Ce contează e să rămânem împreună.
Ca nimeni să nu se supere.
Tata moare și eu am aflat din greșeală!
- Tata moare? - Nimeni nu moare.
Ce naiba scrie aici?
„Leucemie mieloidă cronică”, draga mea. Cronică.
Înseamnă că nu e acută.
Sara, tu știai?
Normal că știam.
Obișnuiam să merg cu tata la controale.
De ce crezi că am chefuit la Madrid?
Nu era de ziua lui?
Tortul, da,
dar cei 300 de oaspeți au fost invitați cu un motiv.
Tata și-a revenit și a vrut să sărbătorească cu fast.
E incredibil!
Tata are cancer terminal
și doar fiica lui preferată știe.
Asta e scena pe care tata a vrut să o evite.
Ce scenă, mai exact?
Pentru că și noi suntem copiii lui.
Hugo, te rog! De ajuns!
Ar trebui să fie aici.
- Se întâlnește cu Monzer. - Da. Cu iubitul Sarei.
Este evident ce se întâmplă.
Ce este evident?
Cum te poziționezi.
Nimeni nu se poziționează.
- Serios? - Nu.
Sara, crezi că Tanya și cu mine suntem idioți?
Aduce un iubit din Madrid, îi face o introducere mare,
apoi îl duce într-o călătorie de afaceri în Africa
fix când tatăl meu moare!
Leo Farad nu va muri!
Nici măcar nu trebuie să urmeze vreun tratament.
Trebuie doar să fie atent ca să evite o recidivă.
Doctorii au spus clar. Poate duce o viață normală.
Deci leucemia este ca varicela acum?
Tanya, nu fi proastă!
Iubito!
Bineînțeles că nu este varicelă.
Există o șansă să nu meargă bine.
Așa că ai ales să fii de partea fiicei tale.
Nimeni nu ia partea nimănui.
Cuvinte.
Nu cuvinte.
Scrie în testament.
Ce testament?
Tatăl vostru l-a scris de curând pentru a clarifica totul.
Tanya.
Hugo.
Nu acum, Sara.
Citiți-l cu calm în camerele voastre.
Este un document foarte lung
și nu vreau certuri, vă rog.
Este clar?
Foarte clar!
Trebuie să îți ții respirația.
Mișcă-ți ușor degetul arătător.
Lasă împușcătura să te surprindă.
Foarte bine.
Din nou.
Mai bine. Vezi? Nu este atât de greu.
Leo, oamenii nu folosesc de obicei o pușcă
- ... la vânătoare? - Nu înspre mine.
Da, bine. Scuze.
Lui Monzer Al Asad îi place Kalașnikovul.
Ne știm de 20 de ani, este ca din familie.
Ține mult la Sara.
Și de când i-am spus despre napalm, m-a rugat să te aduc și pe tine.
Mulțumesc!
- Hai, trage! - Bine.
Din nou. Trage!
Nu îți controlezi respirația.
Uite! Dă-te!
Ai nevoie de disciplină,
calm și multă răbdare.
- Haide. - La naiba!
- Nu uita să respiri. - Bine.
Bun. Haide, din nou!
Mereu am crezut că traficanții de arme sunt tipi
care traversează jungle sau deșerturi pentru a dota armate.
Dar Leo mi-a spus că a aranjat totul fără să iasă din casă.
Sau, cel mult, călătorind la clasa întâi
ca să-l viziteze pe Monzer Al Asad,
care, pe lângă că e prieten, e contactul principal al lui Leo
cu piața din Orientul Mijlociu.
YEMENUL DE SUD
Monzer avea acces la toate gherilele arabe și africane
care operau sub protecția Uniunii Sovietice.
O clientelă fidelă
pe care a controlat-o de la sediul său din Yemenul de Sud.
Bun-venit! Ce mai faci, prietene?
Dacă Leo avea nevoie să facă o vânzare,
Monzer găsea întotdeauna clientul și apoi împărțeau
comisionul în mod egal.
Datorită relației bune a lui Monzer cu Yemenul de Sud,
Leo avea pașaport diplomatic care l-a făcut
reprezentantul țării pentru cumpărarea și vânzarea de arme.
Și nu doar atât. Totodată, i-a dat acces la acest document
care poate părea simplu,
dar marchează diferența dintre a fi un traficant fără scrupule
și un comerciant legal de arme.
Se numește autorizație de utilizare finală
și este emis de națiuni pentru a dovedi că vânzarea
este garantată de un guvern.
Datorită acestui document, Yemenul de Sud a legalizat
toate operațiunile lui Leo Farad.
Încă 100 pentru comanda următoare.
Avem nevoie de mai multe încărcătoare.
Cu acea autorizație, Leo a cumpărat arme Kalașnikov
din fabrica prietenului său, Kaspar, în Polonia,
de unde putea obține orice, de la o ladă de Kalașnikovuri
până la un vas plin de rachete antitanc.
Încarc armele în Polonia pe o navă comercială cu direcția Yemen,
dar le descarc în orice port mediteranean
solicitat de cumpărător.
Deci nu ajunge nimic în Yemen?
Doar comisionul pentru folosirea autorizației de utilizare finală.
Ai de gând să-mi dai micul dejun sau ce?
Voi doi știați?
Sunt cea mai mare.
- Ce autoritate e asta? - Cea pe care tu n-ai avut-o!
Ești supărată pentru că nu depinde de tine!
Nu, pentru că depinde de doi răsfățați.
Așa vrea tata.
Despre ce vorbiți?
Ăsta nu e testamentul scris de tata.
Sara, hai să luăm micul dejun. Discutăm calm mai târziu.
Prefer să vorbesc cu el.
Unde te duci?
Să-mi fac bagajul. Mă întorc la Marbella.
E fix ce ți-am cerut să nu faci.
Ce fac eu nu contează.
Hugo și Tanya au majoritate pentru a decide.
Nu asta ți-ai dorit?
Sunt frații tăi, Sara.
Și l-ai convins pe tata să-și schimbe testamentul. Te rog, mamă!
Nu, testamentul doar vă pune pe picior de egalitate.
Știi mai bine decât oricine că frații mei sunt varză.
Și ei sunt copiii mei.
Dacă vrei legitimitate, trebuie să o câștigi.
Nu poți moșteni asta.
Ce naiba am făcut în toți acești ani?
Cine semnează actele?
Cine lucrează cu tata?
Cine petrece ore și luni dedicându-se companiei?
Cine a adus iubitul care a făcut napalm?
Vezi, asta e problema ta.
Crezi că ești cea mai deșteaptă, cea mai cultivată,
cea mai extraordinară.
Și nu asculți.
Bineînțeles că ascult.
Nu, nu o faci.
Și crezi că asta-i o calitate.
Dar nu e așa, iubito.
Este slăbiciunea ta.
Deci, dacă ai un pașaport diplomatic și o autorizație de utilizare finală,
oricine poate fi intermediar?
Nu oricine. Trebuie să ai contacte
bune, relații cu guvernele și, mai presus de toate, fonduri.
Fonduri?
Da, clientul nu plătește niciodată până nu are marfa.
Dacă se întâmplă ceva, e treaba ta.
Așa că trebuie să știi cu cine lucrezi,
cine e clientul tău și cine te acoperă.
PRIVAT - REZERVAȚIE DE VÂNĂTOARE ACCES INTERZIS
Și Monzer te acoperă pe tine.
Asta înseamnă că trebuie să-l lăsăm să ucidă leul?
Bun-venit!
Ce mai faci, prietene?
Sunt întotdeauna fericit când te văd.
- Bun-venit! - Și eu.
Ce mi-ai adus?
Un mascul înfometat și drogat.
Dacă nu te mănâncă, probabil va încerca să ți-o tragă.
Nu, mă refeream la el.
Bună ziua! Sunt Oskar, iubitul Sarei.
Deci tu ești domnul Napalm.
Da. Mă bucur să vă cunosc, domnule Monzer.
Spune-mi „unchiule”.
- Bine. - Sara e ca o nepoată pentru mine.
Leo vorbește foarte frumos despre tine.
- Ei bine, sunt sigur că exagerează. - Nu, deloc.
Cum așa?
Glumesc.
E un glumeț.
Da.
Cred că glumești!
L-ai invitat și pe el?
E un tort mare, e din belșug pentru toată lumea.
Rahatul ăla a trimis două gorile la mine acasă.
Leo...
Unul din ei a pus o armă la capul fiicei mele.
- Și va plăti. - Da?
Când va veni vremea.
Mawad?
Bun-venit!
Apreciez că ai decis să vii.
De ce să nu vin? E vorba de o afacere, nu?
Și de ucis lei.
Cu tine, nu știu ce va fi mai rău.
- Ce se întâmplă? - Ascultă.
Astăzi va fi o zi cu totul specială.
Mie-mi spui?
Leo.
Mawad.
Îl cunoști pe ginerele lui?
Desigur.
„O întâlnire cu corpul tău în Puerto Banús.”
Foarte original.
Ai invitat și CIA?
Dimpotrivă. Ea este cea care ne-a invitat.
Bună ziua!
- Leo. - A trecut ceva timp.
Mă bucur că ai venit.
Mawad.
- Mă bucur să te revăd. - Cum ai călătorit?
Și, dintr-o dată, eram acolo,
înconjurat de traficanți de arme din ambele tabere,
socialiști și capitaliști.
Socializând cu cei mai mari sponsori ai lor,
Monzer și CIA.
Nu am fost invitat să beau cu ei,
dar această întrunire ar naște o mulțime de știri.
Nu voi discuta despre ideologii.
Toată lumea e liberă să gândească cum dorește
și suntem familiarizați unii cu ceilalți.
Prea familiarizați.
Important e că suntem cu toții aici azi,
la aceeași masă, ca să discutăm chestiuni practice,
adică afaceri.
Mă aștept ca toată lumea să lase politica la ușă.
- Mereu fac asta. - Grozav.
Leo?
Ai toată atenția mea.
Nicaragua.
Guvernul meu vrea să intensifice susținerea pentru Contra.
Au nevoie de arme. Dar nu de ale noastre. De cele sovietice.
Gina... Lucrez cu cubanezii...
Fără politică, Leo.
Astea sunt afaceri.
Dacă află că sunt în cârdășie cu CIA, voi pierde clienți.
Nimeni nu va ști, Leo.
E o chestie singulară
și toți suntem implicați, nu doar tu.
Dacă persoana mea de contact din KGB află vreodată,
sunt mort.
Atunci ar fi bine să merite.
Veți fi plătiți bine...
pentru ca tu și Monzer să puteți finanța
revoluțiile africane care vă plac atât de mult.
De ce nu îi înarmați pe Contras cu armele voastre?
Nu putem. Congresul a pus interdicție.
Dar cu arme rusești
va părea că le-au luat de la comuniști.
Nu am autorizație să traversez Atlanticul cu arme.
Nu e pe traseul meu.
Folosește acoperirea din Yemen ca să duci nava la Algeciras.
Îți vom elibera autorizație de Honduras pentru traversare.
Deci...
Dacă îi dai lui Leo această afacere nicaraguană, ce am eu de câștigat?
Iran.
Poftim?
O să vinzi piese de schimb pentru F-14-urile lor.
Au nevoie pentru războiul împotriva Irakului.
Vom folosi banii pentru a finanța armele pentru Contras.
Ayatollahi iranieni finanțează căderea comunismului din Nicaragua.
Voi sunteți schizofrenici.
Totul e extrem de delicat.
Îi vând arme lui Saddam Hussein de ani de zile.
Armata irakiană e unul dintre cei mai buni clienți ai mei.
- Care e problema? - Ei bine...
Imaginează-ți că află că aprovizionez și Iranul.
Mawad...
Cu toții ne asumăm un risc aici.
Dacă află KGB-ul...
Saddam Hussein e mult mai rău decât KGB-ul.
Dacă eu aprovizionez Iranul, dușmanul lui,
înseamnă că sunt trădător.
El dizolvă oamenii în acid pentru mult mai puțin.
Nimeni nu va ști, Mawad. Este o operațiune ascunsă.
Am nevoie de garanții.
Eu sunt garanția ta.
Pentru că dacă se află ceva, toți suntem terminați.
Domnilor, sunteți pe cale să faceți cel mai mare comision din viața voastră.
Tot ce vă cer e să lăsați deoparte
orice sentiment de neîncredere,
reținere
și să lucrați în echipă.
Pentru că, în caz că n-ați observat,
am vești pentru voi...
Lumea se schimbă.
Trebuie să învățăm să cooperăm.
- Pentru pacea mondială. - Noroc!
Doamne! Ești atât de obraznic!
Cum merge sala de sport?
Bine.
Grozav.
Mă bucur.
Am auzit că Sara e foarte fericită cu tine.
Ceea ce nu știu este
dacă te-a adus la Marbella ca să predai aerobic,
să-l urmărești pe fratele ei poponar
sau să te folosească în afacerile ei.
E o întrebare foarte bună. Întreab-o.
Poate le poți face pe toate trei.
Ar fi uimitor.
Melodie nouă?
Nu plecai la Marbella?
Știi că sunt impulsivă.
Mă ia valul și câteodată o dau în bară.
Da, te înțeleg perfect.
Serios?
Tu cât mi-ai da?
Poftim?
Ca să te sprijin.
Tanya, nu așa se pune problema.
Ci ca noi două să decidem împreună ce e mai bine pentru familie.
Sigur. Și dacă eu vreau să-ți vând susținerea mea?
Și de ce ai vrea să faci asta?
Pentru că nu-mi pasă.
Mi se rupe de arme, războaie...
- Tanya, ascultă-mă. - Nu vreau, Sara.
Îmi pasă doar de muzică. Atât.
Așa că mi-am făcut calculele.
- Da? - Da.
Costul muzicienilor,
o campanie promo pentru turnee și înregistrarea unui album ca lumea.
Totul ar costa 90 de milioane de pesete.
Nouăzeci de milioane ar acoperi cinci ani de sprijin.
E o nimica toată
în comparație cu cât câștigă tata în acei cinci ani.
Vrei să plătesc pentru cariera ta?
Nu, vreau să plătești pentru lansare.
Foarte bine.
Și dacă nu funcționează?
Alte 90 de milioane pentru o relansare.
- O să funcționeze. - Sau nu.
Lumea ar putea crede că ești o cântăreață de rahat.
Poate Hugo crede că sunt al naibii de bună.
O să mă șantajezi?
Cu toții luptăm cum putem.
Iată contraoferta mea.
- Să auzim. - Voi plăti cheltuielile pentru demo,
îl ducem la o casă de discuri
și dacă ei îl lansează, devenim partenere și investim în publicitate.
- Nu vreau favoruri. - Nu e o favoare.
Eu cred că e.
Preferi cele 90 de milioane, nu-i așa?
Hugo n-ar sta pe gânduri.
Tanya...
Pentru că Hugo nu gândește.
Chiar vrei să te lași pe mâna lui?
Cum vrei.
Bună!
O înfrângere surprinzătoare pentru mulți, o înfrângere pentru Atletico
cu 0 la 2.
Un semnal de alarmă pentru Atletico Madrid să...
- Bine, chiar aici. Numărul 12. - Prea bine.
Cât face?
2500 de pesete.
„Mofli.”
Mult mai bine, ce naiba!
Care-i treaba?
Ai noroc.
Dacă ai fi sunat ieri, ai fi plecat cu mâna goală.
Nu plănuiam să vin la Madrid, dar a apărut ceva.
Acum o taie.
Vrei o bere?
- Prefer romul. - Bine.
- Așteaptă în spate. - Bine.
Ce mai faci, Dani?
Bine. Tu?
Bine.
Am pus niște Coca-Cola pentru că e tare.
Mulțumesc.
Ai auzit de koala?
Termină, Dani, ai ținut-o așa toată noaptea.
- Ce anume? - Le plac orgiile.
Urșilor koala?
Nu-l asculta.
E nebun.
Nu!
Se fac cercetări.
Cercetătorii australieni de la Universitatea din Queensland.
Da, corect.
Știi care e genul lor preferat de orgie?
- Care? - Cele lesbiene.
- Nu se prea încadrează. - Știu, așa-i?
Hugo! Te caută cineva.
Ce faci aici?
Credeai că nu știu?
Cumperi coca de la nebuna aia de trei ani.
Are custodia fiicei ei doar pentru că e informator al poliției.
Habar n-am despre ce vorbești.
Comisarul Lopera i-a zis lui tata.
După cum vezi, pe lângă cancerul lui tata,
știu totul despre această familie.
Ce vrei?
Să te ajut.
I-au dat drumul.
Ai făcut asta de multe ori?
Da, de multe ori.
Nu, e în regulă.
Nici eu nu am avut tată, la fel ca tine.
Știu cum e să-ți fie frig, foame, să ai ambiție.
Dar?
Niciun „dar”, dimpotrivă.
Un orfan este întotdeauna mai liber, mai maleabil.
Pentru mine ești ca o pagină goală.
Curată, încă nescrisă.
Nu m-am gândit niciodată așa.
Îmi place.
Atunci trebuie să ai încredere.
Și, mai presus de toate, fii devotat.
Te referi la Sara?
Nu, nu vorbesc despre Sara.
Vorbesc despre a fi devotat familiei.
Vorbesc despre loialitate.
Ca cea pe care o am cu Monzer, cu oamenii mei.
Pentru ei fac afaceri care nu-mi plac
sau chiar beau whisky cu un ticălos ca Mawad.
Înțelegi?
Da.
Pentru că lumea asta e nenorocită
și e prea mult rahat, prea mult haos.
Dar când ești loial,
totul se așază.
Asta e prima regulă, regula care te scutește de confuzie.
Leo...
Sara mi-a zis despre cancer.
Cum te simți?
Voi trăi o sută de ani, băiete.
La naiba!
Nu ești speriat?
Știi ceva?
În Tibet, călugării au o tradiție
de a picta cu fire de nisip.
Colorate.
E frumos.
Le ia cinci, zece sau 15 ani să pună fiecare fir la locul său.
Sunt foarte meticuloși.
În ziua în care termină, în ziua în care pun ultimul fir de nisip,
știi ce fac?
Suflă pe pictură
și totul se duce naibii.
De ce fac asta?
Pentru a arăta că nimic nu durează și că nu ne putem atașa de nimic.
Călugării tibetani mi se par niște idioți.
Timp de 20 de ani
mi-am pus firele de nisip.
Firele Farad.
Și nu voi lăsa pe nimeni să le sufle.
De aceea am nevoie de o familie puternică.
Este clar?
- Hugo... - Nu înțelegi nimic.
Ce nu înțeleg?
Crezi că dacă tata moare, poți pur și simplu
să moștenești totul de parcă ai moșteni o curățătorie.
Hugo, îți ofer o înțelegere.
Asta e marea problemă, Sara!
Crezi că eu sau Tanya suntem problema.
Și problema este unchiul Monzer.
El înmânează contractele,
furnizează autorizații și garantează totul.
Și unchiul Monzer este un tip minunat, nu-i așa?
- Amabil, chiar sensibil. - Da.
Dar e și un arab tradiționalist
cu trei soții, care niciodată în viața lui
nu s-a așezat la aceeași masă cu mama.
Așa că mă întreb ce te face să crezi că tu, o femeie,
vei negocia orice cu unchiul Monzer.
Te vezi în Iordania, negociind față în față cu Al-Fatah?
Sau cu yemeniții?
Sau cu tunisienii?
Cine a zis c-o voi face singură?
Iubitul tău, Sara, nu este un Farad.
E aici.
La naiba!
L-am nimerit?
Nu știu.
Ar putea fi rănit.
Așteaptă-mă aici.
Ce ai de gând să faci?
- Mă duc să mă uit. - Bine.
Leo!
La naiba! Leo!
Futu-i!
Acum. Trage.
Fă-o tu.
- Nu mai am gloanțe. - Poftim.
Nu am omorât leul până la urmă.
Nu eram în competiție cu Leo.
Ci cu partea disfuncțională a familiei Farad.
Partea care m-a văzut ca pe o amenințare.
M-am gândit mult la asta și cred că este cea mai bună decizie.
Oskar e perfect.
Haideți, băieți, intrați la poză!
Toată lumea îl place, este hotărât
și are o energie care mă încântă.
Și, deși mi-ar fi plăcut un băiat cu rădăcini algeriene,
asta nu ne-ar fi făcut mai înțelepți sau mai puternici.
Ceea ce contează este că
el e soțul pe care fiica mea și-l dorește
și fratele de care are nevoie această familie.
- Să ciocnim pentru iubire. - Pentru iubire!
Pentru iubire!
Așa că trofeul meu n-a fost un leu mort, ci o căsătorie.
Am crezut că, odată cu această decizie, Leo ar impune ordinea necesară în familie.
Autoritatea.
Dar cu familia Farad te poți baza pe un singur lucru...
Nu știi niciodată ce fel de război te așteaptă.
Subtitrarea: Adriana Ciorceri
Redactor Cristian Brinza