No és Califòrnia.
No és Nova York.
No és Londres.
És Marbella.
Per fi arriba l'aeròbic a la Costa del Sol.
Estàs farta de no cuidar-te?
De barallar-te amb màquines i pesos?
Farta d'esforços en soledat que no compensen ni sedueixen?
L'entrenament total ja és aquí.
Benvinguda al Club Candonga,
el millor gimnàs al lloc més exclusiu d'Espanya.
Vine a passar-ho bé i a recuperar la teva autoestima.
Des d'avui,
tens una cita amb el teu cos a Port Banús.
T'esperem al Club Candonga!
Talla!
ELS FARAD
Què hi fa aquesta aquí? Què us he dit?
Res de gravar fins que no pagui.
Sessió cancel·lada.
- Com? - Per impagament.
Teníeu temps fins aquest matí.
T'ho vam pagar ahir.
Gabi, vas parlar amb J.
Sí. Et juro que va pagar.
Truca-li, hòstia.
Ho sento, Tanya, però heu de sortir de l'estudi.
Et juro que hem pagat.
Heu gravat vuit hores de més.
No, en van ser cinc.
I les tres del mes anterior?
Nena consentida.
Deixa'ns acabar i jo t'ho pago.
Això no és un bar.
Només una cançó.
Saps quant pago per hora?
Què vols? 80 000 pessetes?
No t'amoïnis, ara te les porto.
Els músics, fora.
No, els músics es queden fins que torni.
Quedeu-vos.
No respon.
És clar que no. Porta'm a casa.
DIAGNÒSTIC LEUCÈMIA MIELOIDE CRÒNICA
No semblen gaire desperts.
Cony, acaben de dinar.
- No m'enduré les restes. - Has tingut cap queixa?
Me'n vas donar un amb cataractes.
No eren cataractes, i prou que et van acollonir.
Vejam, això és el millor que tinc.
El mes que ve m'arriba un tigre.
- Un tigre? - D'un circ portuguès.
El necessito ara, Curro.
Escull-ne un, doncs.
Leo! La teva dona!
I com collons ha trobat aquests papers?
No saps ni on tens el cap.
Tot allò relacionat amb la malaltia ha d'anar al despatx.
Hòstia puta. I ara què fem?
Parlar-ho amb ella.
En quin moment?
En Monzer està arribant i he d'organitzar-ho tot.
D'acord. Ja aniré jo a Madrid.
Emporta't la Sara i l'Hugo.
S'empiparan.
Que ho facin. Els ensenyes el testament i prou.
Llavors, la Sara no us pot acompanyar a la cacera.
Tant és, m'enduc l'Oskar.
I què els explico d'això teu?
Que estic curat.
Leo...
Si els expliques cap altra cosa, la faràs bona.
Tu parla amb ells, que ho fas de conya.
Quan jo torni, farem una reunió familiar.
Saps què faria jo, Leo?
Em quedaria la femella.
Madrid? Fins quan?
No ho sé.
Dos dies. És el que duren les crisis de la Tanya.
I la cacera amb el teu pare?
Hi aniràs tu.
Així fraternitzeu.
Per fer això no cal anar de cacera.
El meu pare té càncer, Oskar.
Els meus germans no ho saben.
Per això anem a Madrid.
Es morirà?
És una leucèmia.
Sembla que és crònica, podria durar 20 anys,
Vint anys o...
un mes.
I ell no hauria d'anar a Madrid?
La cacera és important.
Hi anirà el seu soci principal.
Monzer Al Asad.
Senyal que volen tancar un negoci.
I jo què hi pinto?
Carregaré les maletes?
Si t'ho demana, ho fas.
Coneixeràs gent important,
gent que obre portes.
Per això has de ser-hi, perquè et vegin.
Allò del napalm va estar bé,
però el meu pare diu
que les caceres ajuden a saber qui és realment el teu soci.
I el teu xicot?
Se'n va amb el pare.
Què dius?
De debò?
L'Oskar no hi pinta res a Madrid.
SALVAT MEDICINA
LEUCÈMIA
Què és això?
- Un lleó de 300 quilos. - Hòstia.
I això és un dard
on injectaré amfetamines.
Per què?
Perquè s'acceleri.
Posaràs amfetamines al lleó.
Sí, una injecció cada sis hores, per anar acumulant,
i que demà vagi com una moto.
- Molt bona idea. - No te n'ha dit res, la meva filla?
De què?
El lleó ve de cacera amb nosaltres.
Té. Dispara-li al cul.
Com?
Al cul, a la natja. Dispara-li.
No he disparat mai.
Només has de prémer el gallet, com en una fira.
D'acord.
- Amb alguna cosa s'ha de començar. - Sí.
- Sara, reina. - Digues.
Només et demanaré
que siguis pacient amb ta germana.
Com és que la Tanya sabia on eren els papers?
Això tant és, ara.
L'important és fer pinya.
Que ningú no s'alteri.
El pare s'està morint i me n'assabento per casualitat!
- S'està morint? - Ningú no es morirà.
Què collons hi posa, aquí?
"Leucèmia mieloide crònica", reina. Crònica.
Vol dir que no és aguda.
Sara, tu en sabies res?
És clar que sí.
Acompanyava el pare a les revisions.
Per què creus que vam fer aquella festassa?
No era pel seu aniversari?
El pastís, sí,
però els 300 convidats hi eren per un motiu.
El pare es va curar i ho va voler celebrar en gran.
No m'ho puc creure.
El pare té un càncer terminal
i només ho sap la filla predilecta.
Això és exactament el que ell volia evitar.
I això què vol dir?
Et recordo que som fills seus.
Hugo, si us plau. Prou.
Ell hauria de ser aquí.
- Està amb en Monzer. - I amb el xicot de la Sara.
És evident el que passa.
Evident?
Com t'estàs posicionant.
Ningú s'està posicionant.
- De debò? - No.
Sara, et penses que la Tanya i jo som imbècils?
Torna de Madrid amb un paio, el presenta en gran
i se l'emporta a l'Àfrica a fer negocis
mentre el meu pare es mor.
En Leo Farad no es morirà!
Ni tan sols li estan fent un tractament.
Haurà de cura per evitar una recaiguda.
Però els metges ho han deixat clar: pot fer vida normal.
Ara la leucèmia és com una varicel·la?
Tanya, no siguis idiota.
Reina.
És clar que no és com una varicel·la.
Pot ser que no surti bé.
I us heu decidit per la vostra filla.
Ningú no ha decidit res.
Paraules.
Paraules, no.
Ho posa al testament.
Quin testament?
El va escriure el teu pare fa setmanes per deixar-ho tot clar.
Tanya.
Hugo.
Ara no, Sara.
Llegiu-lo amb calma a l'habitació.
És un document extens,
i no vull baralles, sisplau.
Ha quedat clar?
Claríssim.
Has de fer una pausa en la respiració.
I moure l'índex amb suavitat.
Que el tret et sorprengui.
Molt bé.
Torna-hi.
Millor. Veus com no costa tant?
Leo, i la gent no fa servir rifles
- a les caceres? - Apunta cap allà.
D'acord, sí. Disculpa.
A en Monzer Al Asad li agraden els kalàixnikovs.
Ens coneixem des de fa 20 anys i és com de la família.
Aprecia molt la Sara.
I quan va saber allò del napalm, em va demanar que vinguessis.
Caram, gràcies.
- Va, dispara. - D'acord.
Torna-hi. Va.
No estàs controlant la respiració.
Vejam. Enretira't.
Has de tenir disciplina,
calma i molta paciència.
- Vinga. - Hòstia.
- No t'oblidis de respirar. - D'acord.
Molt bé. Vinga, torna-hi.
Sempre havia pensat que els traficants d'armes
eren paios que creuaven jungles i deserts.
Però en Leo em va explicar que ell ho feia tot des de casa.
A tot estirar, viatjant en primera classe
per anar a veure en Monzer Al Asad,
que a banda d'un amic, era el contacte clau del Leo
amb el mercat de l'Orient Mitjà.
IEMEN DEL SUD
En Monzer tenia accés a totes les guerrilles àrabs i africanes
que actuaven sota la protecció de la Unió Soviètica.
Una clientela lleial
amb qui treballava des del seu quarter general al Iemen del Sud.
Benvingut! Com estàs, amic meu?
Si en Leo volia fer una venda,
en Monzer sempre li trobava clients i entre els dos
es repartien la comissió.
Gràcies a la bona relació d'en Monzer amb el Iemen del Sud,
en Leo tenia un passaport diplomàtic que el convertia
en el representant del país en la compra i venda d'armes.
I no només això. També tenia accés a aquest document,
que sembla senzill,
però fa la distinció entre un traficant sense escrúpols
i un venedor d'armes legal.
Se'n diu certificat d'ús final,
i l'expedeixen els països per demostrar que la venda
té la garantia d'un estat.
Gràcies a aquest document, el Iemen del Sud legalitzava
totes les operacions d'en Leo Farad.
Cent per a la propera comanda.
Ens calen més carregadors.
Amb aquest certificat, en Leo comprava Kalàixnikovs
a la fàbrica del seu amic Kaspar, a Polònia,
on podia encarregar, des d'una caixa de Kalàixnikovs,
fins a un vaixell carregat de míssils antitancs.
A Polònia carrego les armes en un mercant rumb al Iemen,
però les descarrego en qualsevol por del Mediterrani
a petició del comprador.
Al Iemen no hi arriba res?
Només la comissió que els pago per fer servir els seus certificats.
Penses fer-me l'esmorzar o què?
Com és que ho sabíeu, això?
Perquè soc la més gran.
- Quina autoritat et dona? - La que tu no has tingut mai!
El que et fot és que no depèn de tu.
Em fot haver de dependre de dos marrecs.
És la decisió del pare.
De què parleu?
No és el testament del pare.
Sara, esmorzem primer i després parlem amb calma.
Prefereixo parlar-ho amb ell.
On vas?
A fer les maletes. Me'n torno a Marbella.
És exactament el que et vaig demanar que no fessis.
Tant és el que jo faci.
L'Hugo i la Tanya tenen majoria per decidir.
No és això el que volies?
Són els teus germans, Sara.
I vas convèncer el pare per canviar el testament.
No, el testament us posa en igualtat de condicions.
Saps prou bé que els meus germans són un desastre.
També son fills meus.
Si vols legitimitat, te l'has de guanyar.
Això no s'hereta.
I què collons he fet tots aquests anys?
Qui signa tots els papers?
Qui treballa amb el pare?
Qui dedica hores i mesos a l'empresa?
Qui va portar el nòvio que va fer el napalm?
Aquest és el teu problema.
Et penses que ets la més intel·ligent, la més culta,
la més de tot.
I no escoltes.
I tant que escolto.
No ho fas.
I et penses que és senyal de força.
Però no, vida meva.
És la teva debilitat.
Llavors, amb un passaport diplomàtic i un certificat d'ús final,
qualsevol pot fer d'intermediari?
Qualsevol, no. Cal tenir contactes,
dels bons, relacions amb governs i, sobretot, provisions.
Provisions?
Sí, perquè el client no paga fins que rep la mercaderia.
I, si passa res, és problema teu.
Per això, cal saber amb qui treballes,
qui és el teu client i qui et protegeix.
ÀREA PRIVADA DE CAÇA NO PASSAR
I a tu et protegeix en Monzer.
Això vol dir que li hem de deixar matar el lleó?
Benvingut!
Com estàs, amic meu?
Sempre que et veig, estic feliç.
- Benvingut. - Igualment.
Què m'heu portat?
Un mascle famolenc que va com una moto.
Si no t'endrapa, segur que mira de cardar-te.
Em refereixo a ell.
Hola, soc l'Oskar. Surto amb la Sara.
El senyor Napalm, doncs.
Sí. Encantat, senyor Monzer.
Digue'm oncle.
- D'acord. - La Sara és com una neboda.
En Leo parla molt bé de tu.
- Segur que exagera. - En absolut.
Què vols dir?
Faig broma.
És de la broma.
Sí.
Estàs de conya?
L'has convidat?
És un pastís gran. N'hi haurà per tothom.
Aquest malparit va enviar dos dels seus pinxos a casa meva.
Leo...
Van posar una pistola al cap de la meva filla.
- I ho pagarà. - Ah, si?
Quan arribi el moment.
Mawad?
Benvingut.
T'agraeixo que hagis decidit venir.
I per què no? Vinc a fer negocis i prou oi?
I a matar lleons.
Amb tu, no sé què és pitjor.
- Què està passant? - Tu para l'orella.
Avui serà un dia molt especial.
M'ho dius a mi?
Leo.
Mawad.
Coneixes el seu gendre?
I tant.
"Una cita amb el teu cos a Port Banús".
Molt original.
També has convidat la CIA?
Al revés. Són ells que ens han convidat.
Hola!
- Leo. - Quant de temps!
Benvinguda.
Mawad.
- Content de veure't. - Com ha anat el viatge?
De sobte, allà em trobava,
rodejat de traficants d'armes dels dos blocs,
socialistes i capitalistes,
fraternitzant amb els seus dos grans padrins,
en Monzer i la CIA.
No em van convidar a beure amb ells,
però aquella cimera va donar molts titulars.
No discutiré sobre ideologies.
Cadascú és lliure de pensar com vulgui
i ja ens coneixem prou bé.
Massa i tot.
L'important és que som tots aquí,
asseguts a la mateixa taula per parlar de qüestions pràctiques,
és a dir, per fer negocis.
Espero que deixeu la política al marge.
- Sempre ho faig. - Molt bé.
Leo?
Soc tot orelles.
Nicaragua.
El meu govern intensificarà el seu suport als Contras.
Els calen armes, però no les nostres. Sinó les soviètiques.
Gina, treballo amb els cubans...
Res de política, Leo.
Parlo de negocis.
Si s'assabenten que faig tractes amb la CIA, perdré clientela.
Ningú no ho sabrà, Leo.
Això és una excepció,
i hi estem tots ficats, no només tu.
Si li arribés al meu contacte del KGB,
soc home mort.
Espero que valgui la pena.
Seràs generosament recompensat
i tu i en Monzer podreu seguir finançant
les vostres estimades revolucions africanes.
Per què no doneu les vostres armes als Contras?
No podem. El Congrés ho ha prohibit.
Però amb rifles russos,
semblarà que els van comprar als comunistes.
No tinc el certificat per creuar l'Atlàntic amb armes.
No és la meva ruta.
Ves a Algesires amb el document del Iemen.
Et faran un certificat hondureny.
Així doncs...
Si en Leo es queda amb Nicaragua, què teniu per mi?
L'Iran.
Com?
Els vendràs peces de recanvi pels seus F-14.
Les necessiten per lluitar contra l'Iraq.
Amb aquells diners comprarem les armes pels Contras.
Aiatol·làs iranians finançant la fi del comunisme a Nicaragua.
Sou uns autèntics esquizofrènics.
Tot això és tremendament delicat.
Fa anys que venc armes a Saddam Hussein.
L'exèrcit iraquià és un dels meus millors clients.
- Quin problema hi ha? - Doncs...
Imagina't que s'assabenten que col·laboro amb l'Iran.
Mawad...
Aquí tothom pren riscos.
Si el KGB se n'assabenta...
En Saddam Hussein és molt pitjor que el KGB.
Si col·laboro amb l'Iran, el seu enemic,
em converteixo en un traïdor.
Dissol persones amb àcid per molt menys.
Ningú no ho sabrà, Mawad. És una operació encoberta.
Vull garanties.
Jo soc la teva garantia.
Perquè si es filtra res d'això, estem fotuts.
Senyors, esteu a punt de rebre la millor comissió de les vostres vides.
Només us demano que deixeu al marge
qualsevol sentiment de desconfiança
o recel,
i que treballem plegats.
Per si no us n'heu adonat,
jo us ho explico:
El món està canviant.
I hem d'aprendre a cooperar.
- Per la pau al món. - Salut.
Déu meu, ets un dimoni!
Com va el gimnàs?
Bé.
Molt bé.
Me n'alegro.
He sentit que la Sara està molt contenta amb tu.
El que no sé
és si et va portar a Marbella per ensenyar aeròbic,
per controlar el marieta del seu germà,
o per utilitzar-te pels seus negocis.
És una bona pregunta. L'hi pots fer a ella.
Potser vals per les tres coses.
Això seria collonut.
Nova cançó?
No te n'anaves a Marbella?
Soc impulsiva, ja ho saps.
Em deixo portar i de vegades la cago.
Sí, t'entenc perfectament.
De debò?
Quant em donaries?
Com dius?
Per donar-te suport.
Tanya, no es tracta de comprar el teu suport.
Es tracta que decidim juntes què és el millor per la família.
Ja... I si te'l vull vendre?
I per què ho hauries de fer?
Perquè m'és igual.
Me la bufen les armes, les guerres...
- Tanya, escolta'm... - No vull, Sara.
Només m'importa la música.
I he estat fent números.
- De debò? - Sí.
El cost dels intèrprets,
la campanya per les gires i gravar un disc com Déu mana.
Puja a 90 milions de pessetes.
Noranta milions pagarien cinc anys del meu suport.
Són engrunes
al costat del que guanya el pare en cinc anys.
Vols que pagui la teva carrera musical.
No, vull que en paguis el llançament.
Molt bé.
I si surt malament?
Noranta més pel rellançament?
- Sortirà bé. - O no.
Potser la gent pensa que cantes de pena.
Potser l'Hugo creu que ho faig de conya.
Em fas xantatge?
Cadascuna juga les seves cartes.
Tinc una contraoferta.
- A veure. - Pago els costos de la maqueta,
la portem a una discogràfica,
i, si et contracten, ens fem sòcies i invertim en publicitat.
- No vull favors. - No és un favor.
A mi m'ho sembla.
Millor embutxacar-te els 90 milions, oi?
L'Hugo ni s'ho pensaria.
Tanya...
L'Hugo no pensa.
Et vols posar a les seves mans?
Tu mateixa.
Una derrota sorpresa, derrota de l'Atlètic,
per dos gols a zero.
Un toc d'atenció per a l'Atlètic de Madrid...
- Aquí mateix, el número 12. - D'acord.
Què li dec?
2500 pessetes.
"Mofli"
Molt millor, què coi.
Com va?
Has tingut sort.
Si haguessis trucat ahir, hauries tornat sense res.
No havia planejat venir a Madrid, però he tingut un imprevist.
L'estan tallant ara.
Vols una cervesa?
- Millor un rom. - D'acord.
- Espera'm al final de tot. - D'acord.
Com estàs, Dani?
Bé. I tu?
Anar fent.
T'hi he posat coca-cola perquè és de batalla.
Gràcies.
Saps això dels coales?
Prou, Dani. Portes tota la nit amb això.
- Què passa? - Els agraden les orgies.
Als coales?
No li facis cas.
No hi toca.
No, no, no.
Ho estan investigant.
Científics australians de la Universitat de Queensland.
Ah, molt bé.
Saps quin tipus d'orgia els agrada més?
- Quin? - Les lèsbiques.
- Ningú ho diria, eh? - Oi que no?
Hugo. Pregunten per tu.
Què hi fas aquí?
Et penses que no ho sabia?
Fa tres anys que li compres coca a aquesta guillada.
Manté la custòdia de la seva filla perquè és informant de la policia.
No sé de què em parles.
Ho sabem pel comissari Lopera.
Com veus, a banda del càncer del pare,
sé tot el que passa a la família.
Què vols?
Ajudar-te.
L'han deixat anar.
Ho heu fet moltes vegades això?
Moltes.
No, tranquil.
Jo vaig ser orfe de pare, com tu.
Sé què vol dir tenir fred, gana... ganes.
Però?
Cap però, al contrari.
Un orfe sempre és més lliure, més mal·leable.
Per mi, tu ets com un llibre en blanc.
Net, i per ser escrit.
Mai no ho havia vist així.
M'agrada.
Doncs has de confiar.
I, sobretot, ser fidel.
Vols dir a la Sara?
No, no parlo de la Sara.
Parlo de ser fidel a la família.
Parlo de lleialtat.
Com la que tinc amb en Monzer i la meva gent.
Per ells, faig negocis que no m'agraden,
i em prenc un whisky amb malparits com en Mawad.
Ho entens?
Ho entenc.
Aquest món és molt cardat
i està ple de merda i caos.
Però quan ets lleial,
tot s'ordena.
Aquesta és la primera norma, la que et salva de la confusió.
Leo...
La Sara m'ha dit que tens càncer.
Com estàs?
Trigaré cent anys a morir-me, nano.
Collons.
I no tens por?
Saps què?
Al Tibet, hi ha uns monjos
amb l'hàbit de pintar quadres amb granets de sorra.
Acolorits.
És preciós.
Triguen cinc, 10 o 15 anys per posar cada granet al seu lloc.
Són molt minuciosos.
El dia que acaben i col·loquen l'últim granet,
saps què fan?
Bufen sobre el quadre
i tot se'n va en orris.
Per què ho fan?
Per demostrar que tot passa i que no ens hem de lligar a res.
A mi, els monjos tibetans em semblen uns imbècils.
Jo fa 20 anys
que poso els meus granets de sorra.
Els granets Farad.
I no penso deixar que ningú hi bufi a sobre.
És per això que necessito una família forta.
Et queda clar?
- Hugo... - Tu no entens res de res.
Què és el que no entenc?
Et penses que si es mor el pare,
ho heretaràs tu tota sola com si es tractés d'una tintoreria.
Hugo, t'estic oferint un acord.
Aquest és el puto problema, Sarita.
Que et penses que jo o la Tanya som el problema.
I el problema és l'oncle Monzer.
És ell qui reparteix els contractes,
entrega certificats i fa de valedor.
I l'oncle Monzer és un paio collonut, oi?
- Amable i, fins i tot, sensible. - Sí.
Però també és un tradicionalista àrab
amb tres esposes que en la seva puta vida,
ni amb la mare, s'ha assegut per dinar a la mateixa taula.
I jo em pregunto: què et fa pensar que tu, una dona,
farà negocis amb l'oncle Monzer?
T'imagines a Jordània cara a cara amb els d'Al-Fatah?
O amb els del Iemen?
O els tunisians?
Qui et diu que ho faré jo sola?
El teu xicot, Sarita, no és un Farad.
Ja és aquí.
Collons.
L'hem tocat?
No ho sé.
Potser està ferit.
Espera'm aquí.
Què faràs?
- Fer-hi una ullada. - D'acord.
Leo!
Merda. Leo!
Collons.
Ara. Dispara.
Fes-ho tu.
- M'he quedat sense bales. - Té.
Al final no vaig matar jo el lleó.
En Leo no era el meu contrincant.
Ho era la part disfuncional de la família Farad.
La que em veia com una amenaça.
Hi he estat donant voltes i crec que és la millor decisió.
L'Oskar és perfecte.
Vinga nois, uniu-vos-hi.
Cau bé a tothom, és resolutiu
i té una energia que m'encanta.
I, malgrat que hauria preferit un noi amb arrels algerianes,
allò no ens faria ni més savis ni més forts.
El que importa de debò
és que sigui el marit que vol la meva filla
i el germà que necessita aquesta família.
- Brindem per l'amor. - Per l'amor.
Per l'amor.
El meu trofeu no va ser un lleó mort, sinó un matrimoni.
Amb aquesta decisió, en Leo semblava fer valer l'ordre necessari a la família.
L'autoritat.
Però, amb els Farad, només una cosa és segura:
Mai saps quina guerra t'espera.
Subtítols: Victor Monreal
Supervisor creatiu: Roger Peña