Aquest programa conté llums intermitents que poden provocar crisis
a persones amb epilèpsia fotosensible. S'aconsella prudència als espectadors.
ANTERIORMENT
Ves-te'n de casa meva!
Ja parlarem.
On és el Mark, Debbie?
Sabia que ets un superheroi.
Au, a volar!
-Hola, Eve. -Així que em toca ajudar-te.
T'hem estat cultivant un cos nou.
Sap que son pare és un assassí?
No t'hi fiquis, Cecil.
Soc la mare del Mark. Passa-me'l.
Què passa?
On és l'Omni-Man? On és?
Assassí! Ens vas trair!
Hauries d'haver seguit mort.
Pare?
Mark...
Hem de parlar.
No!
Algú t'està controlant!
-Pare, com ho puc evitar? -Mark...
Deixa mon pare en pau!
-Deixa'l en pau! -Para.
Soc jo, Mark. Soc jo i prou.
No volia que fos així,
però no tinc alternativa.
Ja és hora que sàpigues d'on soc realment.
Soc de Viltrum,
però el planeta no és com et vaig dir.
Vam crear una civilització perfecta,
però aconseguir-ho ens va costar esforços, valor i determinació.
Perquè la nostra gent aconseguís el màxim potencial,
vam haver d'eliminar els dèbils de la nostra societat.
Va ser un procés llarg i difícil.
Quan va acabar, la població va quedar reduïda a la meitat,
però el que va sorgir de les cendres era imparable.
Quan jo vaig néixer,
Viltrum ja era l'imperi més gran de la galàxia.
Vam decidir que fos l'únic imperi de la galàxia.
En tenir edat, em vaig allistar a la guerra.
Va ser dur, però crec en la nostra causa.
Algunes espècies s'hi resistien, però cap no aguantava gaire.
Aviat, l'imperi controlava milers de planetes,
però, a mesura que creixia, les forces disminuïen
i l'expansió es va aturar.
Necessitàvem una manera més eficient de conquerir mons.
Els millors agents van rebre un planeta per debilitar-lo en solitari.
Jo vaig ser un dels pocs afortunats.
No podia dir a ta mare per què era aquí.
Però ja ha arribat el moment
i ara hem de preparar la Terra per unir-se a l'imperi de Viltrum.
Mark, són bones notícies.
Per fi, podem complir la nostra missió,
ser qui som de veritat.
M'has enganyat.
No podies saber la veritat
fins que tinguessis poders, fins que jo n'estigués segur.
Segur de què?
Que eres viltrumita.
I, si no ho fos, seria un humà més per conquerir?
No, no té cap mena de sentit!
Tu m'estimes!
Estimes la mare, ho sé!
Tens idea de quant de temps vivim?
Com més anys tenim, més lentament envellim.
L'ADN viltrumita és tan potent
que tu ets quasi pura raça.
Viuràs milers d'anys.
Entens el que significa això?
Tota la gent que coneixes i estimes haurà mort abans que aparentis 30 anys.
No vull que passis per això.
Aquest no és el teu món. És el seu.
Però els podem ajudar, podem aturar les guerres,
erradicar la fam,
donar-los tecnologia mèdica molt més avançada que la que tenen ara.
Ja ho hem estat fent.
Si no fos per tu i per mi, el planeta estaria en flames.
L'únic que hem de fer és fer que la Terra sigui del nostre imperi.
Estimo molt ta mare,
però ella, per a mi, és més aviat com un animal de companyia.
-Com un animal? -No hi ha alternativa.
-No em toquis! -Calma't.
No penso calmar-me! Estàs boig!
Què creus que faré?
Esclavitzar els meus amics per uns àliens que ni conec?
És la meva vida i la meva gent!
-Tenim una responsabilitat amb Viltrum. -A la merda Viltrum!
Tant me fa si visc un milió d'anys.
És casa meva i no et deixaré destruir-la!
No saps el que et dius.
No puc deixar que hi interfereixis.
Sé molt bé el que em dic.
Com vulguis.
De veritat creus que em pots aturar?
Calculeu el rumb.
He de saber on van abans que hi arribin.
Sento que ho hagis sentit tot.
Es mataran, Cecil. Ho has d'evitar.
Els tenim, senyor.
Estan reduint la velocitat a 30 km de Chicago.
Chicago? Els tenim a l'abast. Envieu-hi avions.
Senyor, a fer què?
Amb tot el que l'hem atacat, li farem poc, però el distraurem.
Potser així al nano se li ocorre alguna cosa.
Hòstia puta!
D'acord, què fem? Anem?
A fer què? No estem a l'altura.
No, complim les ordres del Cecil i quedem-nos aquí.
Aquesta batalla és massa per a nosaltres.
El Robot... El Rudy té raó.
Ja tindrem temps d'ajudar.
Eve! Per l'amor de Déu, estàs bé.
Sí. Què passa amb el Mark i l'Omni-Man?
L'Omni-Man l'està atonyinant. Quina bogeria.
Sí, espero que el Mark faci honor al seu nom.
Per enfrontar-se a son pare i sobreviure, haurà de ser...
INVENCIBLE
No continuïs! Encara no és massa tard!
Sí que ho és.
Objectiu fixat. En marxa.
El Cecil vol perdre més temps.
Mira què necessiten per acostar-se al nostre poder.
Quan se separin, ataqueu-lo amb tot el que tingueu.
Rebut.
És normal que et facin pena,
però no els valoris més que als teus.
Ara!
Impacte directe.
Repeteixo: impacte directe a l'Omni-Man.
-Et tinc! -No se m'obre!
No cal.
Hòstia. Gràcies.
Creia que no sobreviuria.
-Has estat a punt de matar-lo! -I tu l'has salvat.
Tant d'esforç per a què?
No!
On era l'altre?
El tinc a les sis!
L'has mort!
Què canviaria si morís de vell d'aquí a 50 anys?
Que què canviaria?
Tenia una vida!
T'ha torbat veure morir aquell home?
T'ha fet mal?
Doncs a veure això què et sembla.
-Gretchen! -Mare!
Et tinc.
No et moguis!
No tinguis por, d'acord?
Mare!
No!
Com has pogut?
Ha sigut culpa teva.
Aquesta gent ha mort per entestar-te a evitar l'inevitable.
Quants més han de morir, Mark?
Depèn de tu.
Igualment, què feien en les fràgils vides que tenien?
Fes cas del que et dic. En el fons, saps que tinc raó.
Que tens raó?
Sobre com de patètica i absurda és la humanitat?
La vida de la mare no val res?
Vista en la globalitat de les coses...
-Així és. -No!
Debbie...
Com pots dir això?
Com pots dir això de la mare?
Mentider!
És la primera vegada en la teva vida que et dic la veritat.
He de salvar-los.
No.
A veure si amb això aprens.
Déu meu.
La vida d'aquesta gent és intranscendent.
Sense nosaltres són cavernícoles.
T'equivoques!
T'he vist salvar gent.
Has estat a punt de morir per protegir-la.
Potser eres viltrumita quan vas arribar,
però has canviat! Aquí has sigut feliç!
Sí, he sigut feliç una temporada,
però soc lleial a Viltrum,
no a aquesta pantomima de civilització.
Solta'm!
No m'escoltes, Mark.
El temps que he estat aquí és només un instant de la meva vida.
No em coneixes.
Prefereixo calar foc a aquest planeta
que passar-hi un minut més vivint entre aquests animals.
Va...
Va ser un error educar-te com un humà.
Hauria d'haver-te preparat millor, ensenyat més.
La teva vida ha sigut flors i violes.
Només ets viltrumita de sang.
La teva educació de veritat comença ara.
Hòstia, Mark.
Prepareu-vos. No podem aturar-los, però podem salvar vides.
El Cecil ens ha ordenat que ens quedem.
Ens és igual.
Ja no ets un robot, ho tens present?
En tens prou?
Et penso aturar.
Endavant, quan vulguis.
No aconseguiràs res.
Quan formi part de l'imperi, la Terra serà millor que mai.
I si s'hi resisteixen?
Per això som aquí,
perquè no s'hi resisteixin,
per demostrar-los que s'equivoquen, que és inútil,
que poden passar a formar part d'una cosa superior o moriran.
No t'ho permetré.
Vols morir per aquest planeta?
Molt bé! La cosa no va de 17 anys!
Puc tornar a començar
i tenir un altre fill.
Què fas?
Si he de mirar el partit, preferiria fer-ho des de dalt.
Ja saps que no pots.
Prou estrany és que el miris des d'aquí. Vine a seure allà.
És una pèrdua de temps per a tots.
Podria estar fent moltes altres coses.
Vinga, Mark!
T'ho perdràs!
-Mira el Mark. -Strike un!
L'hem creat entre tots dos.
És nostre.
Si ell està alegre, nosaltres també.
Mira quina cara que fa.
Com pots veure-la i no sentir-te igual?
-Strike dos! -Quan creixes,
costa més sentir-te així.
El pes de la vida ens fa estancar.
Molt bé, amor!
Però els fills ens recorden l'alegria de viure,
ens fan reviscolar i ens mostren l'important de la vida.
Això és la humanitat.
Sí! Continua, Mark! Continua!
-Vinga, Mark! -Corre!
Corre, Mark!
-Vinga, col·lega, que tu pots! -Va, va!
Salvat!
Ho has vist, pare?
Ha sigut increïble!
Sí. Sí que ho he vist.
Merda!
Per què m'has obligat a fer-te això?
Estàs lluitant per acabar veient com mor la gent que t'envolta!
Pensa, Mark! Viuràs més que qualsevol d'aquests éssers insignificants.
Viuràs per veure com aquest món s'ensorra i desapareix!
Desapareixeran totes les coses i les persones que coneixes!
Què et quedarà d'aquí a 500 anys?
Tu, pare.
Encara et tindré a tu.
Pare?
Aquest és el panorama al centre de Chicago
mentre cau la nit. El món ha canviat.
L'Omni-Man i l'Invencible van tocar terra aquí en una lluita acarnissada.
Els danys de darrere meu es van ocasionar
en qüestió de minuts, abans de canviar de localització.
No tinc paraules per descriure la devastació, el dolor,
les pèrdues...
Mai no havia vist res de semblant.
I tots ens fem la mateixa pregunta:
¿com és possible que, qui ens va prometre protegir-nos
davant de qualsevol amenaça,
s'hagi convertit en la mateixa amenaça?
Sense respostes, només ens podem consolar mentre assumim les conseqüències.
Els tècnics calculen que es tardaran setmanes
a netejar la zona abans de poder tornar a edificar-hi res.
El cost en vides... El cost en vides és incalculable.
Per sort, els Guardians de la Terra i l'Atom Eve són aquí.
No hi ha rastre de l'Omni-Man ni de l'Invencible des d'ahir.
Amb el temps, esperem saber com va acabar aquest atac,
però, de moment, estem agraïts que el perill ja hagi passat.
-Mare... -No intentis parlar.
Et posaràs bé.
Ja estàs fora de perill.
Ja s'ha acabat tot.
Pren, beu.
Estic orgullosa de tu.
Et deixo que descansis.
Debbie?
Disculpa.
No passa res.
Escolta, volia...
Si no és el moment, digues-m'ho.
A mi, em tranquil·litzaria saber que s'estan ocupant de tot.
Al gra, Cecil.
Per mantenir en secret la identitat de l'Omni-Man
i protegir-vos,
el Nolan Grayson va morir oficialment
en explotar la casa del davant per una fuita de gas.
Els llibres del Nolan sempre s'han venut bé,
però les vendes es dispararan amb la seva mort,
així que us anirà bé econòmicament.
No t'espantis si et veus a tu o al Mark a la tele.
Hem enviat agents al funeral
perquè tingueu una vida normal quan ell es recuperi.
"Normal"?
Sí, ho sento. No em referia...
-Volia dir... -No, disculpa, és tot un detall.
-Gràcies. -De res.
M'ha enganyat sempre i no ho he sabut veure.
No m'ho perdonaré mai si no arreglo les coses tant com pugui.
Mare meva...
Encara no ens ho hem guanyat.
De veritat?
Ves a la merda.
Que paris!
Ara semblem un equip.
PENTÀGON DELS EUA APARCAMENT AL DARRERE
Hola, William.
Hola, Eve.
Saps alguna cosa del Mark?
Des que va sortir a les notícies amb son pare, no.
Estic molt preocupat...
Ai, merda!
Saps que és l'Invencible?
Hòstia! Tu també ho saps?
Sort, creia que l'havia cagada!
Creus que està bé?
No ho sé.
El que has fet és admirable, nano.
Creia que potser era un somni.
Tant de bo ho fos.
Has estat inestable dues setmanes,
però el meu equip t'ha atès bé.
Et donarem l'alta en dos dies.
Vaig veure com mon pare marxava volant. On va anar?
Descansa, nano. Ja en parlarem.
Eh, esperi.
Esperi!
-No em pensa dir què ha passat? -Depèn.
-De què? -De si encara vols ser un heroi.
No ho sé.
Vine.
Sàpigues que ta mare
va sentir tot el que va dir ton pare.
No cal que torni a passar el mal tràngol.
Què? Ho va sentir? Com ho va permetre?
No creus que es mereix saber la veritat?
-Sí, però... -Sabia que havia mort els Guardians,
però esperava que fos per una bona raó.
Igual que jo.
És millor que ho sàpiga tot de ton pare.
Potser té raó.
Un moment, on som?
Perdona. Llums!
Ja n'hi ha prou. Llums.
Què hòsties ha passat? On és tot això?
L'aigua de l'aixeta que es beu als Estats Units
du un producte químic que inhibeix la capacitat de veure certes freqüències.
-Són les que hi ha en aquesta sala. -I tot es torna invisible?
Ni tu ni la resta d'estatunidencs
podeu veure el contingut d'aquesta sala.
No saps com de sovint ho fem servir.
Flipa.
Quant al que preguntaves,
vam seguir ton pare fins al final del sistema solar.
No va canviar de rumb, devia anar a un lloc bastant llunyà.
Per tant, necessitem un substitut.
No. Ara no, no encara.
Ton pare no em va deixar gaires opcions.
Si no puc comptar amb tu...
Només puc recórrer als Guardians de la Terra.
Ja ho sé, em sap greu.
És que... és massa.
M'hauria d'haver esperat una mica.
És hora que ta mare i tu aneu a casa.
Hem arreglat l'edifici i gestionat tota la resta.
Inclús hem posat la làpida al cementiri,
encara que no hi vulgueu anar.
Si necessiteu qualsevol cosa, ja sabeu on trobar-me.
Gràcies, Cecil.
Molt millor.
Vaig a descansar una estona.
D'acord, mare.
Endevineu qui té per fi els seus poders!
Que bé, fill! Que bé!
Si de veritat vols dedicar-te al mateix que jo,
has d'estar preparat per a tot.
Pare!
Ai, les costelles!
Tinc por, pare.
I si no en soc capaç?
Això és el principi d'un llarg viatge per a tots dos.
Pel camí, hauràs de fer coses
que no voldràs fer o que creuràs que no ets capaç de fer.
Ets viltrumita.
Tenim responsabilitats que els humans normals no tenen.
Vull fer el mateix que tu.
Vull ser com tu!
Ho seràs, fill.
Ho seràs.
Mare!
Demanaré alguna cosa per sopar.
Vols pizza?
Mark!
Això vol dir que...?
No ho sé, si vols...
Però, i això de...?
No era l'única a qui enganyaven.
Saps que l'Omni...?
Van dir que ton pare havia mort en una explosió al carrer.
No era difícil endevinar la resta.
Inspectora Amber, preparada per ajudar en el que calgui.
Estàs...?
Sé que no estàs bé, però en vols parlar?
Sí, crec que sí.
Mark! Tio, quina alegria veure que estàs bé!
Després de tot el que ha sortit a la tele sobre tu i l'Omni...
Hola, Amber.
-Està al corrent de mon pare. -Ah, guai.
Ells ho saben?
Voleu que...?
Fem un tomb.
No està obert! Com has...?
Debbie!
Com et prova?
No em facis cas. Quina pregunta.
Què puc fer per tu?
Vaig passar tant de temps esbrinant si el Nolan havia mort els Guardians,
i per què podia haver-ho fet,
que no vaig pensar en el que vindria després.
Com ens afectaria al Mark i a mi.
Després de tot el que el Nolan ha dit i fet,
encara no m'ho crec.
No em puc creure que la nostra relació fos mentida.
Tant de bo tornés.
Jo em sento igual.
Posa-me'n un.
Només tinc un got.
No m'importa. Omple'l.
Com està ta mare?
Malament, com era d'esperar.
Mark, ho sento molt.
No sé què dir.
Em sento buit per dins.
No res em sembla real.
Podem anar a un altre lloc.
No, no passa res.
Necessitava sortir de casa,
però podem parlar d'una altra cosa?
Intentem-ho, però, literalment, tot déu n'està parlant, arreu del món.
D'acord, perdó. Canviem de tema.
Un moment. Sí?
Et necessito. Ara. Corre.
Perdoneu, ara torno.
Què passa?
Sé que em vas dir que no volies,
però algú ve volant cap a la Terra.
Estem intentant esbrinar qui és, però...
Ja que esteu al cas del Mark i de l'Omni-Man, us puc parlar de mi.
Vaig conèixer el Mark d'heroi abans de saber que estudiàvem junts.
Jo soc...
Soc l'Atom Eve.
Què? Hosti, és veritat!
Et dupliques a tu mateixa!
No! Aquesta és la Dupli-Kate. Jo soc la de rosa.
Ah, sí. Ara sí.
Invencible!
Ah, ets tu.
Ai, que bé! Creia que feia massa tard!
-Te n'he d'advertir! -De què?
Quan vaig tornar a la Coalició de Planetes
i vaig dir que havia pres la Terra per Turra,
es van tornar bojos! És territori prohibit.
Hi ha un viltrumita al teu planeta.
Ah, ja.
Espera. Què? Ja ho sabies?
-Sí. -No ho entenc!
Seu. És llarg d'explicar.
Aleshores, ¿tu ets viltrumita,
però no treballes per a ells?
I ton pare ha intentat conquerir el planeta, però se n'ha anat?
Se n'ha anat i au? Quina ratllada, tio.
Sí, pel que sabem, se n'ha anat i au.
És superestrany per a un viltrumita.
No es rendeixen així. Són implacables.
Van destruir el meu planeta quan ens vam rebel·lar.
Preferien destruir-lo que perdre'l.
Hòstia... Em sap greu.
Tranqui. A mi sí que em sap greu.
Si hagués fet el que devia,
hauria vist que la Terra era objectiu dels viltrumites
i t'hauria avisat.
I jo li ho hauria dit a mon pare.
Ves a saber què hauria passat.
No m'imagino com deus estar patint.
De veritat que no. En desaparèixer el meu planeta,
vam haver de muntar camps de cria per evitar l'extinció.
No sé ni qui és mon pare.
Després d'aquests últims dies, em fa enveja.
La Coalició de Planetes voldrà saber qui ets.
S'està gestant una lluita de poder a l'espai.
De quin tipus?
La Coalició vol reunir prou planetes
per aturar els viltrumites.
La qüestió és
que ningú havia sentit mai que un viltrumita abandonés el seu lloc.
És impossible.
Això no passa.
Pot ser l'avantatge que fa temps que busquem.
Doncs avisa'm si puc ajudar en alguna cosa.
No entenc per què somrius.
Estava pensant en tot el que m'ha passat,
en la seva magnitud,
però, que tot sigui part d'una cosa més gran,
fa que sembli més fàcil d'assimilar.
No ho sé, però m'ajuda.
Sento aixafar-te la guitarra... És el que dieu a la Terra, no?
Quan vegin que ton pare ha marxat,
els viltrumites vindran a buscar-te.
Quan es fixen en un planeta, no es rendeixen sense lluitar.
Hi estaré preparat.
Això espero. Què faràs mentrestant?
Acabar l'insti, suposo.
Ah, guai. Bon pla.
Què és un insti?
Subtítols: Tòfol Cabeza Cáceres
Supervisor creatiu: Guillermo Parra