Раніше у серіалі…
Я подався на грант від імені нас обох.
25 000 за презентацію ролі чорношкірих матерів у суспільстві.
Тут Vogue, і це момент здійснення моїх мрій.
Не ми скасували твоє інтерв'ю.
-Скасували? Сучий сину! -Можна тебе обійняти, Тай?
Проблема не у побаченнях з жінками, а в тому, як діяти після.
-У мене жахливий вигляд. -Не кажи так про мою дівчину.
Дівчину?
У мене почуття, наче я хочу на кілька днів відпочити від свого життя.
-Пуерто-Рико! -Пуерто-Рико!
-Ви бачилися вчора? -Вона тобі не сказала.
Вона щось приховує, ти зламуєш її телефон.
Чудовий початок щасливого життя разом.
Каміло, що ти накоїла?
ГАРЛЕМ
-Кам? -Так.
Зараз 1.30 ночі. Де ти була?
Квінн написала, що вона в біді. Ми всі зібралися.
Гаразд, ходімо спати.
Я лише швидко прийму душ, бо було дуже жарко.
Іноді ночі в Нью-Йорку дуже неприємні.
-Побачимося там. -Добре.
У деяких культурах є такий момент,
коли людина полишає звичне життя заради рефлексії та відкриттів.
У амішів є традиція — румспрінґа.
Коли їм виповнюється 16, юні аміші покидають селище,
щоб відчути та дослідити все в сучасному житті
і вирішити, чи хочуть вони хреститися в церкві.
Мусульмани беруть участь у паломництві — хаджі — для самопізнання.
У Гарлемі групи жінок вирушають у подібну подорож з метою самопізнання,
яка ласкаво називається «дівоча подорож».
Ну ж бо, подруго. Допоможемо їй зібратися.
Знаєте що, дівчата? Я можу й сама зібрати речі.
Ми знаємо, але навіщо, коли в тебе є ми?
І це. І ось це?
Ні-ні, це не подорож у білизні.
Це подорож до щастя у стилі «Їсти, молитися, кохати».
Що ми підтримуємо,
але для мене це розпустка у стилі «Їсти, смоктати, трахатись».
Пам'ятаєте, коли ми були в Пуерто-Рико,
у мене були ті чудові татусі, і я навіть не отримала ХПСШ.
Бодай їх. Принаймні, жодних серйозних.
Каміло, може, досить складати ту сукню?
-Камі. Усе гаразд? -Так.
Я просто думала, як весело нам було в Пуерто-Рико минулого разу.
Весело? Я пам'ятаю, як ти плакала,
коли ми благали тебе не кидати магістратуру після вступу.
Вона здобувала другу спеціалізацію — самосаботаж.
Більше схоже на основну.
Але я пам'ятаю розпусні, п'яні, наркотичні витівки.
І тепер, коли драма з розлученням
й уколи в живіт позаду,
гадаю, я хочу повернутися до шаленої і безвідповідальної Тай.
Так.
Нам усім потрібні олдскульні розваги Чуєте, олдскульні розваги
Покажи «метелика».
Гаразд, але, тусівниці,
будьмо обережні: мені треба трохи попрацювати,
а Квінн не можна мішати алкоголь з її ліками.
Мені нічого не виписали.
Він сказав, що це один з варіантів, тож я його не обрала.
Чекай. Що?
Джулія Робертс не ковтала пігулки в «Їсти, молитися, кохати».
Слухайте, самої подорожі буде достатньо. Я знаю.
-Так, звучить серйозно. Це мене нервує. -А мене нервують пігулки.
Слухайте, я впораюся. Усе буде чудово. Обіцяю.
Вам усім треба буде показати клас, якщо у нас буде відпуцька.
-Ні, спробуй ще раз. -Відпочленок.
-Ну ж бо. Ще раз. -Секспедиція.
-Ти намагалася, люба. -Я погано лаюся.
Енджі, не втямлю, чому в тебе такий ентузіазм. Я думала, ти закохана у Майка.
Він зводить мене з розуму, але він з'явився нізвідки.
У мене не було прощального секс-туру. Останнього «кур-вау».
Я вами всіма пишаюся.
-Ти знову повернешся до Квінн. -Так.
-А я повернуся до Тай. -Так.
Тепер, коли я забронювала місце для презентації материнства
для гранту з Джеймсоном,
я можу зосередитися на праці й поверненні до себе.
Не можу дочекатися, коли повернемося до себе.
Повернутися до себе
Повернутися, повернутися
Повернутися до себе
Пуерто-Рико!
-Ласкаво просимо до Пуерто-Рико. -Боже. Дякую.
-Спершу хочу на пляж. -Любителька островів.
-Коктейлі на пляжі? -Так.
Сподіваюся, у них добре працює Wi-Fi.
Я можу сказати, що мій гарний острів став ще гарнішим із вашим прибуттям?
Я дам вам свій номер.
Якщо знадобиться водій чи приватний тур, я до ваших послуг.
Приватний чи принадний? Дякую.
-Енджі, там є QR-код? -Так, QR-код до моєї розкішниці.
-Гаразд. -Ось так.
Розпустка почалася.
Повірити не можу, що у нас такий вид.
Боже. Мені вже краще.
-Покажіть цицьки! -Серйозно?
Свині.
Хто сказав, що ми це не зробимо, наче ми в коледжі?
О боже.
-Покажи свій член. -Ні.
-Овва. -Це п'ятизірковий член.
Бувай.
Чорт. Я знову це зробила. Що зі мною не так?
-І він повністю мій типаж. -Лише тому що чоловік і при тямі.
Так, коли це депресивна Квінн перетворилася на стерву Квінн?
-Він був дуже гарячим. Що з тобою? -І той хот-дог у його плавках.
-Я бачила. -Інакше ніяк.
І все, що я змогла сказати, це «бувай»? Наче офіціанту на ланчі.
Енджі у розпустці стрибала б, каталась і скакала на ньому.
-Може, ти старієш. -Енджі не старіє, вона настоюється.
Гаразд. А тепер перейдемо до перебільшення банальної Квінн…
-Так, будь ласка. -Річ у твоєму хлопці вдома.
Він тобі надто подобається, щоб йому зраджувати. Це мило.
Ні-ні. Мило — це не про мене. Мені потрібен прощальний тур.
Каміло, що скажеш? Наша дівчинка Енджі закохується?
Ти хочеш, щоб я почувалася винною за те, що запросила тебе?
-Ти явно не маєш часу. -Так-так. Вибач. Я все.
-Усе добре? Треба поговорити? -Ні. Не хочеш радіти пляжу?
Хіба на ці пару днів Джеймсон не може взяти на себе роботу?
Ні-ні. Ніякого взяття. Ніяких торкань.
Я маю пройти цей шлях сама, тоді він може робити, що хоче. Із грантом.
Желе з алкоголем.
Оце тобі, це тобі, а це тобі.
-Ти по них у Нью-Йорк ходила? -Нема за що, Енджі.
Найближчий відкритий бар аж у кінці клятого пляжу.
Востаннє я вживала желе з алкоголем, коли ми подорожували в універі.
-Саме так. -Подруго, желе з алкоголем повернулося.
Тут мільйон градусів гарячого піску.
На шляху назад бачила міражі. Не смій викидати.
-Але воно розтануло. -Добре.
Мабуть, наступного разу принесу в кулері,
збережу холодним для тебе.
Дякую, бо воно розділилося на шари. Желатин осів на дні.
-Не думаю, що нам слід це пити. -Ви просто нестерпні. Каміло?
Я тут єдина весела?
Смакота. Веселімося!
Дівчата, мені цього не вистачало.
Не вистачало нас, коли ми сміємося і класно проводимо час.
-Так. -Мені цього не вистачало.
-Це… Не може бути. Це Кіт, так? -Кіт з Нью-Йоркського університету?
Трясця. Це він.
-Квінн? -Кіт.
-Пам'ятаєш Тай, Енджі й Камілу? -Авжеж. Вітаю, дами.
-Розтале желе з алкоголем? -Ні.
Утримаюсь, але приємно бачити, що ви досі разом.
-Ми досі найкращі подруги. -Я втратив зв'язок з усіма з універу.
-Як ти… Де ти… -Довга історія.
-Моя ще довша. -Побачимося згодом? Для обміну історіями?
Вплив.
-У тебе той самий номер? -Так.
-Гаразд. Напишу пізніше. -Гаразд.
Бувай. Бувайте, дами.
-Бувай. -Бувай, Кіте.
Більше ми Квінн не побачимо.
Ні-ні. Це досі дівчача подорож, ясно?
Ми просто швиденько поїмо. Це частина про їжу в «Їсти, молитися, кохати».
Боже. Що за збіг, еге ж?
Це історія виникнення твоєї жаги.
-Гаразд. -Ну ж бо, викладись на повну.
-Гарні слова. -Навіть більше.
Не брехатиму, це було добре.
Так, тебе кидали
на твій день народження три роки поспіль?
Три, любий. Один, два, три.
Він спробував ще й на четвертий, але я випередила.
Не погіршуй.
-Відповідь на питання: ні. -Добре.
Але мене зрадили на похороні бабусі.
Слухай, вигадувати не можна…
-Я не вигадую. -Це не…
Присягаюся, під час надгробної промови.
-О боже. Ні. -Усе гаразд.
Я думав, ти не переплюнеш чувака, який хотів підставити мене за пограбування.
То це означає, що я переможець чи найбільший невдаха?
На Олімпійських іграх покинутих переможців немає.
І то правда.
Тож, знаєш, це доводить мою думку, так? Що тобі не варто було поривати зі мною.
Так.
Сидячи тут, знаючи, через яку фігню я пройшла,
я можу впевнено сказати, що ти маєш рацію.
Не знаю. Я подумала, мабуть, у нас усе було надто легко.
Я завжди казала собі:
«З хлопцем з універу разом на все життя не лишаються».
Я маю на увазі, що це так швидко не робиться.
-Треба бути обережними з бажаннями. -Не буду.
Тому що весь цей час ти була моїм бажанням.
Дякую.
А тепер поїмо. Дякую.
Неймовірно.
Знаю. З усього, що є в меню, ми обидва замовили гребінці.
-Абсолютно, це було сплановано. -Це добре.
О боже. Це, мабуть, була одна з найкращих ночей у моєму житті.
Ми вечеряли в готелі,
а десерт був у місці під назвою El Convento.
Це старовинний монастир, який переробили у п'ятизірковий готель.
Завжди підозрювала, що черниці шикують.
Дівчата, ми їли десерт в монастирі.
Це їсти, молитися й кохати водночас.
Боже. Пуерто-Рико ідеальне. Кращої ідеї і бути не могло.
Так, дами. Наша черга.
-На що? -Кайтсерфінг. Ми робили це минулого разу.
Оце вже ні. Ми були молодші.
-І дурніші. -І під неабияким кайфом.
З вами не повеселишся. Ми молоді. Я молода.
Я дуже щаслива, що ти почуваєшся значно краще.
І я не хочу бути кайфоломом,
але чи ти певна, що це не тимчасове рішення?
Я просто думаю, що я приречена бути в стосунках.
Я почуваюся найщасливішою, коли я з кимось.
Я починаю думати так само, але що, в біса, тут відбувається?
-Стільки членів пропадає. -А що сталося з робітником готелю?
-Ми були в туалеті в коридорі. -Яка чудова любов.
Він спустив штани, і це був…
-Господи, починається. -Не Майк. Я б не змогла.
Я вже починаю думати, що я з тих людей, які почуваються відданими.
-Що? -Гей, погляньте на мене.
-Чорт. -О боже.
Люба. З тобою все гаразд?
-«Паломи», як і минулого разу. -П'ять «Палом», будь ласка.
Не питання. Наша текіла підійде?
-Так. -Аж ніяк.
Ні, у нас вже не сталеві 22-річні шлунки,
тому нам текілу «1800».
-У клубі завжди було так гучно? -Це падіння найсильніших.
Ні, до біса. Тільки не знову.
Енджі, знайдімо якогось незнайомця, щоб купив нам напої, як у старі часи.
Часи змінилися, подруго. Краще поговорю з Майком по фейстайму.
Стерво, що?
-Але ніхто не йде з клубу наодинці. -Піду пошукаю, де ловить.
Є зв'язок. Так.
ПОШУК СИГНАЛУ
Кіт хотів показати мені художню галерею, тож ми теж підемо.
Я буду з нею щохвилини. Квіт ідуть на вихід.
-Квіт ідуть на вихід. -Фу.
Прошу, не кажи, що і ти працюватимеш.
-Ні. Ви мене неабияк присоромили. -Знаєш, що зробить цей вечір особливим?
-Ні. -Кокаїн.
-Ні, Тай. -Ні. Не хвилюйся. Буде весело.
Ні, буде сумно. Просто випиймо ще.
Але де дістати?
Усе, що треба, це знайти білого ґея, який надто гучно говорить.
Повір. Як лесбійка, яка надто гучно говорить під коксом, я це знаю.
Футболка з Леді Ґаґою. Здобич знайдено.
Гаразд.
ПОШУК СИГНАЛУ
-Привіт. Сюрприз. -Привіт, красуне.
-Ти про мене думаєш? -Кожної…
СЛАБКИЙ ЗВ'ЯЗОК
Стривай. Може, на даху краще ловить. Так.
То що тепер?
Я тепер почуваюся винною за те, що дві ночі поспіль кидаю подруг.
Хіба?
Мені все одно. Абсолютно.
-Мамо? -Привіт, Квінн.
На острові зараз усі, кого я знаю?
Гадаю, я щойно заплатила 100 доларів за те, щоб вдихнути цукор.
Знаєш, коли надто багато п'єш і все погіршується,
потім п'єш ще трохи, і все покращується.
Думаю, я застрягла на тому місці, коли все погіршується.
Ми маємо веселитися.
Ми мали підбадьорювати Квінн,
а коли вона пішла з Кітом, можу сказати, що місію завершено.
Мені це теж було потрібно.
Я просто хотіла, щоб усе було як раніше, чи щоб я була, як раніше.
Раніше ми тут тусили до закриття.
-Подруго. -А тепер, мабуть, я просто піду.
Чекай-чекай. Правило номер один: не можна лишати клуб наодинці.
Чи це правило номер два?
А номер один — це
якщо загубиш телефон, іди до місця з піцею за один долар.
Тоді я вже в клубі наодинці.
-То яка різниця? -Гаразд, зажди.
Знайду Енджі, і потім підемо. Енджі.
Скажи, чого ти хочеш…
Хочу, щоб ти була обережною. Ти впевнена, що нікого…
На даху нікого, крім мене. Бачиш? Тож почнімо.
Тобі подобається, коли я торкаюся себе ось тут?
Це поліція. Повторюю. Це поліція.
Звільніть дах. Тут перебувати небезпечно.
Що відбувається?
Це поліція. Повторюю. Це поліція.
Звільніть дах. Тут перебувати небезпечно.
Енджі, ти як?
Ми вас чудово бачимо. Виходьте. Негайно.
Ти мене чуєш?
Зателефоную, коли повернуся додому.
Будь ласка. Я ціную твою ідею, але…
-Чорношкірих дівчат викрадають. -Так.
Так. Скажи друзям.
Чорт. Не на моїй зміні.
Каміло? Чорт.
Квінні? Тай? Тайшо?
Чорт. Бляха.
-Каміло. -Енджі.
Я так рада, що ти тут і в безпеці.
Хтось викрадає американських темношкірих дівчат. Одної немає.
-Подруго, це ти. -Це я, що?
Це ти зникла чорношкіра американка.
Чорт. Я щойно погодилася організувати власні пошуки.
Ти зникла більше години тому. Не відповідала на мої повідомлення.
Я говорила по телефону з Майком.
-Де Тай і Квінн? -Пішли.
-Слабачки. Післяклубна їжа? -Не можу не погодитися.
Я знайшла її.
Ще й опівночі немає. Я не можу отак взяти і піти додому.
Ніч має продовжуватись.
-Як справи? Привіт, братане. Як справи? -Чого вам, мем?
Мем? До біса. Я хочу наркоту. У мене є гроші. Що там у вас є.
Дамочко, вам треба вирости. Ви застара для купівлі наркоти.
Чорт. Це було грубо. Ми можемо піти в клуб.
Де жінки? Немає? Без жінок. Гаразд.
Боже.
Якого біса?
Еймі.
Привіт. Вибач, що так пізно, але ти єдина, хто знається на комп'ютерах.
Що таке?
Комп'ютер завис, і я не можу закрити свій реєстр.
-І ти телефонуєш мені в Пуерто-Рико? -Гей, ти у відпустці. Як воно?
Принизливо. Я надто стара, щоб бути тусівницею і купляти кокс?
Моєму татові 73, і він усе ще це робить.
-Він часом не в Пуерто-Рико? -Навряд.
-Покажи мені комп'ютер. -Гаразд.
-Ні. Поверни у інший бік. -Як мені повернути комп'ютер?
Ні, зображення.
-Святий боже. Скільки йому років? -Достатньо, щоб не купляти кокс.
Я просто намагалася трохи відродити славетні старі часи.
То ти вже не шукаєш стосунків?
Є одні.
Зухвала стара подруга для сексу,
але крім спальні, туалетної кабінки й душу
це глухий кут.
Може, не треба так швидко відхиляти того, хто начебто є глухим кутом.
-Ніколи не знаєш. -Що відбувалось, коли він завис?
-Гаразд. Бачиш оцю клавішу? -Еймі? Агов…
От вже ця жінка.
Овва. Гаразд.
Хай що це є, пахне надто добре, щоб не зупинитися.
Це алькапурії, як оладка з плантанами, помідорами та м'ясом.
-Ви мене переконали на слові «оладка». -Амінь.
Дві — які вам до вподоби.
Привіт.
Це Хайме та Віктор, Джіджі, а це Ектор.
-Вони гарні. -І вони це знають.
-Усі ваші? -Ні.
Зазвичай їх тут немає. Ми глядімо їх по черзі.
-Ми? -Я, Лола — он вона, Ракель й Еухенія.
-Ми всі живемо разом і виховуємо їх разом. -Це наче комуна матерів.
Ми завтра їдемо.
Але ви не проти, якщо я прийду і просто розпитаю вас про те, як ви це робите?
-Це для моєї наукової роботи. -Авжеж.
Тільки поглянь. Припинила працювати на хвилину, а робота все одно робиться.
Зараз вони починають бешкетувати.
Вони не спалять довше, ніж зазвичай, через Ніч святого Йоана.
Що це?
Опівночі треба зайти спиною вперед в океан,
щоб очиститися від гріхів за рік,
а потім вийти у новий рік безгрішними.
-Тож… -Уже їм пишу.
ДІВЧАТА КАМІЛА
-Дякую. -Так.
ПЛЯЖ ПЕРЕД ГОТЕЛЕМ ТРОХИ РАНІШЕ ОПІВНОЧІ. ОБОВ'ЯЗКОВО!
Веселіться.
-Гаразд. -Дякую.
-Не вірю, що Енджі тобі дзвонила. -Не вірю, що в неї є мій новий номер.
Вона сказала, що тебе сюди привезли, щоб
підбадьорити, але хвилюється, що цього замало.
Зі мною все гаразд. Тобі не варто було приїжджати.
Я приїхала. Я мама. Це моя єдина робота.
У мене немає можливості весь час міняти професії.
Починається. Мені було цікаво, скільки ти протримаєшся.
ДІВЧАТА КАМІЛА
ПЛЯЖ ПЕРЕД ГОТЕЛЕМ ТРОХИ РАНІШЕ ОПІВНОЧІ. ОБОВ'ЯЗКОВО!
Дивом врятувалася. Вибач. Маю піти до дівчат.
Дай мені одну хвилину. Чому Енджі так переймається?
Я не…
Почуваюся не дуже. Або…
Безпричинний смуток? Безпричинна злість?
Ти багато в чому мене
звинувачуєш, але депресія — це з боку родини батька.
У тата буває депресія? Звідки мені це знати?
Бо щоразу, коли він з вами, дівчата, він намагається показати себе ідеальним.
Але це не його вина. Це генетика.
Його мати не вилазила з лікарень.
Тому її так часто не було на Різдво.
І тому, що поводилася зі мною, як стерво.
Боже. Чому чорношкірі сім'ї приховують такі речі?
Ми вміємо ховати біль. Але твій батько на ліках.
-Завдяки ним він зберігає рівновагу. -Або послух.
Мабуть це в ньому тобі й подобається.
Казати гидкі речі — це в тебе з мого боку.
Я люблю тебе, Квінн. Я бажаю тобі щастя.
Подорожі — це чудово,
але якщо тобі потрібні ліки, щоб віднайти рівновагу, кого це обходить?
Ти заслуговуєш на щастя. Ліки допомогли твоєму батькові.
Може, і тобі допоможуть.
Дякую.
Дякую, що прилетіла аж сюди, просто щоб це сказати.
Заради тебе я б куди завгодно пішла.
До того ж, поки я тут, треба проконсультуватися з пластичним хірургом.
Кажуть, він найкращий у цій місцевості.
Але спершу ти, Квінні. Ти завжди в мене у пріоритеті.
Хіба не чудово? Відпустка і картка на позбавлення від гріхів.
Єдиний клятий раз, коли я нічого поганого не вчинила, тут очищення.
Ти теж нічого поганого не зробила. Цікаво, чи працює це на майбутнє.
Власне, це неправда.
Я зробила дещо погане, Енджі. Грандіозну дурість.
Щойно життя йде як слід, я маю все спаскудити.
Я лишаюся дитиною своєї матері.
Я в тумані після оладки. Не стежу за змістом.
-Я переспала з Джеймсоном. -Чекай. Що? Коли?
-Чекай. Навіщо? -Гаразд. Моя черга сказати «чекай».
Я буквально спала. Просто спала.
Це щось із орального, анального і пальцевого, що не рахується?
Ні. Гаразд. Ми були в його квартирі. І працювали.
-Що? Ти у глухому куті? -У багатьох сенсах — так.
Я радий, що ми це робимо. Але чорт.
Грант мене не хоче. Ти мене не хочеш.
Мабуть, не такий вже я крутий, як вважав.
Якщо це надто важко, нам необов'язково робити це разом.
Ні, власне… Це легко. Надто легко.
-Ми так швидко перейшли у френдзону? -Джеймсоне.
Ти чудова людина.
Ти розумний чоловік. Дуже хороший чоловік.
Просто ти не мій чоловік.
Тут ти маєш мене вивести, як у «Холостячці»?
О боже. Ні.
-Мабуть, мені просто треба трохи поспати. -Так, ми вже довго сидимо.
-Відновлювальний сон? -Десять хвилин?
На добраніч.
Отож, я заплющила очі, і раптом десять хвилин перевалили за північ.
Лайно.
-Мені це не здається таким жахливим. -Так. Але чи граю я з вогнем?
Я могла піти від Джеймсона.
Я могла написати Ієнові. Я не зраджувала, і все ж я брешу Ієнові.
Наче щоразу, коли все йде добре, мені треба все спаскудити.
Я напилася і посварилася з начальницею. Я покинула Ієна перед Парижем.
Переспала зі студентом.
Останній раз ми були тут, тому що я кидала магістратуру.
Навіщо весь цей самосаботаж?
Це як мої спроби переспати з незнайомцями, тому що з Майком надто добре?
Так.
То ти шкодуєш, що порвала з Джеймсоном?
Ні. Як не дивно, справа навіть не у ньому.
Ієн сказав, що ми одна команда.
І якщо я не можу народити,
ми знайдемо інший спосіб створити сім'ю. І я запанікувала.
Він весілля скасував через мене.
Що як ми хочемо не таку саму сім'ю, яку він міг мати з Мірою?
Ти ставиш себе в позицію,
коли все виглядає наче зрада, Ієн скаженіє і кидає тебе.
І тобі не треба приймати важкі сімейні рішення.
Боже. Коли ти говориш це вголос…
Тому ти нікому ніколи про це не скажеш.
Якщо хочеш, можеш знову й знову розповідати мені. Хоч довіку говоритимемо.
Але самосаботаж, який привів тебе сюди, наказує: «Розкажи».
Він дізнається і розірве стосунки.
Це несправедливо до всіх, Каміло. Ми не те саме, що наші найгірші вчинки.
Ми пробачили Крісу Року «Путі Тенг», бо він не згадує його.
-Мені подобався цей фільм. -Тому ти не обираєш фільми.
-Так. -Але не в тому суть.
Ми з тобою набагато більше схожі, ніж думають.
І говорячи як людина, яка зробила кар'єру на своєму безладі,
розказування — це просто уникнення дорослішання та прийняття свого вибору.
Якщо скажеш Ієну, що ви заснули в одному ліжку, а потім ти збрехала про це,
це просто звільняє тебе від правди,
яка звучить так, що, Міллі, ти не хочеш дітей.
І ти маєш бути з ним чесною щодо цього,
а не втягувати в це Джеймсона.
Це перетворить все на дещо інше.
А Ієн заслуговує почути, що ти відчуваєш, і обрати, що він хоче.
Маєш рацію. Ти наче сексуальний Йода.
-Хвойода. -Фу.
Люба, цей світ не заслуговує на чорношкірих жінок.
Ходімо на пляж.
-Привіт, дівчата. -Погляньте, кого я знайшла.
-Енджі, я бачилася з мамою. Ти серйозно? -Ти моя сестра. І я хвилювалася.
-На віки вічні — дякую. -Нема за що. Люблю тебе.
Гаразд, дами. З огляду на рік, який у нас був,
ми маємо увійти спиною в океан опівночі
і очистити себе від усього небажаного.
А потім вийдемо до того, що на нас чекає попереду.
-Мені подобається. Ідеально. -Так. Крім того, що я у шовку.
Так. На сукні досі бирки,
а якщо сукню буде пошкоджено, Bergdorf не поверне Квінн гроші.
Балачки іншим разом.
До біса. Кому потрібен одяг? Скидайте це лайно.
Голі на пляжі. Оце вечірка, на яку я чекала.
Чорт. Єдиний день, коли я одягла білизну.
Усю розпустку мої статеві губи на волі.
-Фу. -На волі?
-Так. Нехай дихають. -Зрозуміло.
Ні? Добре.
Так!
На «три». Один, два, три.
Дівчача подорож!
-Як гарно. -Отже, я зрозуміла, що зробила помилку.
Каміло.
Ні, я не думаю, що маю робити проєкт,
тому що материнство — не моя тема.
Але у тебе є місце та інші університети, які прийдуть.
У мене буде великий проєкт.
Якщо він буде схвалений грантом, займуся «Чорною радістю». Нашою історією.
-Трясця. Ти моя героїня. -Круто.
«Чорна радість». Нам потрібна радість. Мені потрібна радість. І ліки.
Ось. Я сказала це вголос.
-Квінн. -Люба.
Рука.
-Вибач. -Усе гаразд.
СУМУЮ ЗА ТОБОЮ!
Майк надіслав мені селфі, каже, що сумує.
Можна поглянути, з ким ти пішла?
-Так солодко. Гаразд. -Шоколад.
Чекай. Це Майкл.
-Так, Майк. -Ні-ні. Мій Майкл.
Перепрошую?
На дні народженні тата мама намагалася нас
звести і казала, що ми — ідеальна пара.
-Чекай. Що? -А тепер він з тобою?
-Що це означає? -Що це означає?
«Чорна радість» недовго тривала.
Я просто кажу… Я навіть не… Чому? Подруго, я не…
-Можна я поїду попереду? -Ось чому я прийматиму ліки.
Чули, вона сказала, це її Майкл?
Переклад субтитрів: Ганна Волошина
Творчий керівник Марія Цехмейструк