ГАРЛЕМ
У всіх культурах образ прекрасної білої принцеси,
яка жила довго й щасливо, розважав дівчаток у дитинстві,
але згодом повністю розчаровував у дорослому віці.
Якщо казка закінчується тим, що чоловік підкорює жінку,
не дивно,
що складні й заплутані сучасні стосунки можуть розчаровувати.
Жінку навчають чекати, доки її знайде чоловік,
і тоді цей початок стане її щасливим кінцем.
Але тепер принцеси не хочуть бути принцесами.
Натомість вони понаднормово працюють, щоб отримати роботу своєї мрії.
Згодом маленькі дівчатка дорослішають
і усвідомлюють, що казкове життя, про яке вони мріяли, аж ніяк не гарантовано.
Прошу всіх зібратись у вітальні,
я представлю вам нового викладача.
Але перш ніж перейти до справи, хочу сказати,
Мелбо, вечеря була неймовірною.
Ми витратили багато часу на пошуки цього професора,
шукали всюди, доки не знайшли.
Ну звісно.
Тож я хотіла б представити вам…
-доктора Обіну… -Цегаї.
-Цегаї. Так. -Так.
Розповім докладніше, я усе підготувала.
Він має багатий досвід, відзначений нагородами.
Стипендіат Родса. Ступінь доктора філософії Північно-Західного університету,
а донедавна — завкафедри
антропології у коледжі Сари Лоуренс
і частий гість на радіо NPR…
Ну ось. Усе скінчено.
Докторка Прюїтт взяла у штат іншого.
Дідько. Кем…
І знаєш, що найгірше?
Він темношкірий. Типу, нігерієць, говорить 13 мовами,
має 17 наукових ступенів… Він ідеальний.
Не зовсім розумію, чому це найгірше?
Ні. Авжеж, я рада за Обіну,
і що посаду отримав темношкірий.
Ура!
Просто…
Якщо чесно, мені було б набагато простіше,
якби докторка Прюїтт найняла звичайного білого хлопця.
Тоді я б списала відмову на расизм чи сексизм.
Усе краще за правду,
а правда в тому, що я
недостатньо професійна.
У мене був цілий план, мрія,
-але я не здатна втілити їх у життя. -Ні. Нахрін їх.
І нахрін Прюїтт.
Радий за нового викладача, але усіх інших до сраки, гаразд?
Не вони потрібні тобі, а ти їм. Розумієш?
Знаєш, ти могла б поїхати зі мною до Чиказького університету.
-Не думаю, що… -До моєї резидентури кілька тижнів,
ти зможеш закінчити семестр.
Я зателефоную докторові Іламу.
Вони раді були б узяти тебе на кілька семестрів.
-Зателефоную просто зараз. -Джеймсоне, припини.
У мене вже були хлопці, які хотіли, щоб я поїхала з ними з Нью-Йорка,
це погано скінчилося.
Але це було раніше.
Нам було б добре у Чикаґо.
Нам було б добре будь-де.
Це факт.
Що б ти не обрала, якщо ми будемо далеко,
нам обов'язково потрібен регулярний секс у скайпі.
Домовились.
Гаразд, побіжу в спальню, перевірю, як працює секс у скайпі.
-Просто зараз? -Негайно!
Я не думаю, що винна щось Брендону.
Я ж не якийсь баскетболіст, який зрадив свою шкільну кохану
й маму його чотирьох дітей із якоюсь занадто молодою білою,
яка теж від нього залетіла!
Специфічний приклад.
Я думаю, що Брендон має підписати папери й жити далі!
Питання в тому, скільки грошей він візьме, щоб жити далі?
Тому я завжди наголошую на важливості належного ведення документації.
Дуже вчасно.
Скільки мені це коштуватиме?
Коли ви одружені десять років, сума змінюється.
Схоже, це багато.
Пощастить, якщо просто «багато». Але більш схоже на «дуже багато».
Ти створила бізнес, коли була одружена.
Тож формально Брендон має право отримувати прибуток від бізнесу
до кінця свого життя, або, принаймні, доки існує бізнес.
Не можу повірити, що заснувала
ледь не єдину технологічну компанію,
якою керує темношкіра квір-жінка, щоб віддати її якомусь типу?
Я була з тобою з самого початку, тож повір, мене теж це вбиває.
Ми можемо піти до суду, але, швидше за все, програємо.
А на судовий процес витратимо ще більше грошей.
Найкращий варіант — заплатити, щоб він назавжди дав тобі спокій.
Заплатити кілеру?
Ти не це мала на увазі, але від цієї думки мені приємно.
Це було неймовірно.
Просто найкраще. Я зустрів споріднену душу, й у мене є робота.
-Як мені так пощастило? -Тож…
тобі подобається це шоу?
Я заробляю на життя, у мене є медичне страхування,
-і я можу виступати. -Тобі цього достатньо?
Авжеж, я мрію про більше, але знаю, наскільки мені пощастило.
Це краще за роботу в офісі.
-Я отримую гроші за те, що люблю. -Так.
Просто…
Я завжди уявляла собі щось більше.
Я думала, що стану зіркою.
А тепер я починаю замислюватися…
а раптом не стану?
Чи згодна я на менше?
Ви знущаєтесь?
Я за кохання чорношкірих, але ви не можете шпекатися на майданчику.
Ми приїхали рано і втратили лік часу.
Знову? Тепер зрозуміло, чому ти не відповідаєш на повідомлення, Енджі.
Я намагався зв'язатися з тобою. Хочу, щоб ти зіграла провідну роль.
Яку саме?
Джорджини.
Покоївка, яка сольно співає «Ні…»
наприкінці першого акту?
Саме вона.
Перла втратила голос, тож не зможе співати.
А тепер одягайтеся, чорт забирай, і до роботи.
Заробила собі підвищення через ліжко, навіть не підозрюючи. Оце так!
Квінн.
Вона така чудова.
Я почуваюся діснеївською принцесою.
Якби вони були такими шикарними й витонченими. І темношкірими.
Так. Як добре, що ти задоволена.
Ти будеш неймовірною нареченою.
Трішки підшиємо тут — і буде ідеально,
привезу її тобі завтра ввечері.
Тільки візьму шпильки.
Ти точно не зможеш на весілля прийти?
Ні, не вийде.
Просто Ієн — колишній моєї найкращої подруги, тому
навіть те, що я шила цю сукню, було трохи занадто.
Я розумію. Каміла не хоче, щоб ти йшла.
Ні! Господи, ні!
Каміла дуже рада за вас обох.
Вона щаслива й живе далі.
Вона казково закохана у Джеймсона.
Усі щасливі.
А я роблю все, щоб зберегти мир.
Це не означає, що зараз миру немає.
Я лише хочу, щоб був мир, спокій і любов.
Хочу вчинити правильно.
Привіт, Квінн.
О, Ізабело.
Привіт. Ми домовлялися про зустріч чи…
Ні, я лише хотіла залишити іграшку,
яку ми виграли для Джей-Джея.
Ви швидко пішли, мабуть, він впустив її.
Так. Дякую.
Я водила сина свого хлопця у боулінг.
Мого хлопця Шона.
Він про це знав.
Гаразд.
Чудово. Просто залиш її тут, і…
Гаразд.
Щось іще? Я дещо зайнята.
Розумію…
Гаразд.
Про що ми говорили?
Про правильні вчинки.
Ти про що?
Так. Точно. Правильні вчинки.
Обожнюю вчиняти правильно, завжди так роблю.
Гаразд, думаю, ми закінчили.
Можеш переодягатись, а я завезу її тобі завтра ввечері.
І ти не будеш…
Шпильки. Так. Авжеж.
-Зараз усе зроблю. -Гаразд.
-Зараз усе зробимо. -Так.
Привіт, Тай. Ти бачила це шоу…
Гаразд, припини це. Мені набридло з тобою гратися.
Що?
Я кілька тижнів чекаю, доки ти документи підпишеш.
Очевидно, що ти хочеш грошей. Отже, 25 тисяч, підписуєш і їдеш.
Зажди. До чого тут гроші?
Не прикидайся.
Мені набридло, що ти живеш у моєму домі й плануєш мою компанію вкрасти.
Я так довго працювала заради цього! Сама.
Тридцять п'ять тисяч, ані центом більше.
Ось. Підписуй. І йди.
Що з тобою сталося?
Я стала собою.
Я не підписував документи, бо,
хоч це й звучить божевільно,
я скучив, Тай.
І я знаю, що коли підпишу, все скінчиться.
І я більше ніколи тебе не побачу.
Не можна будувати стосунки на шантажі.
А виганяти мене з дому шантажем можна?
Ти пішла й не попрощалась, не залишила навіть номер, щоб ми могли спілкуватися.
Я б померла, якби залишилась у Джорджії…
Я розумію.
Ти хотіла знайти себе. Це чудово.
Я радий за тебе. Але чи було це того варте?
Ти обірвала зв'язок зі мною, з сім'єю,
з усіма, хто любив тебе вдома, заради чого?
У тебе навіть дівчини немає.
У тебе є подруги, які не знають, кому телефонувати, якщо з тобою щось трапиться.
Не перекручуй. Вони мені як сестри.
Так, варто обережніше ставитись до документів.
Тоді б тебе тут не було.
Але мені дійсно шкода, Брендоне.
Ти не заслужив такого.
Справді не заслужив.
А тепер послухай.
Ти заслуговуєш на те, як вчиню я.
Думаєш, справа в грошах?
Гаразд.
Тепер це так.
Відчинено.
Привіт.
Я перша?
Вони ніколи вчасно не приходять.
Енджі не прийде, вона застрягла на репетиції,
а Каміла прийде пізніше, тому що…
Тому що я сказала їй прийти пізніше,
тому що мені треба поговорити з тобою наодинці.
Господи… З мене годі драм на сьогодні.
Що? Ні.
Жодної драми. Нічого такого.
Майже.
Лише дуже важливе питання.
Я…
Гаразд, ти знаєш, як я ненавиджу бамію?
Хоча «ненавиджу» — занадто сильне слово.
Я не страждаю на бамієфобію чи щось подібне.
Просто бамія не для мене.
-Розумієш? -Намагаюсь.
Усе своє життя я любила…
звичайні бургери. Розумієш?
А нещодавно я почала думати про бамію, і мені стало…
цікаво.
Здається, я розгадала загадку.
Це розкішниця?
І ось яка штука…
Я поясню.
Мені й досі подобаються бургери.
Бургер такий хороший, милий і чесний,
але я постійну думаю про одну певну бамію, і…
То ти хочеш переспати з жінкою?
Господи! Я не…
Гаразд.
Поки це лише цікавість.
Мені часто доводилося мати справу
з гетеросексуальними дівчатами, яким було просто цікаво,
з їхніми експериментами й фантазіями.
Я закохувалась, а потім страждала.
Тож дозволь мені дати тобі пораду.
Залиш цю бамію в спокої, доки не зрозумієш, чого хочеш насправді!
Отакої. Я…
Мені дуже шкода, Тай. Я не хотіла тебе образити…
Ні. Пробач.
Я просто…
Я збрехала про колишнього.
Я не хочу, щоб інші дівчата знали, але він не підписав документи на розлучення.
Що?
Я думала, що прийшла зарано. Що я пропустила?
Нічого.
Ми говорили про «Дружин метеорологів».
А в тебе що нового?
Нічого.
Насправді, багато чого.
Зараз багато всього відбувається.
Джеймсон запропонував поїхати у Чикаґо.
-Дідько. -Усі чоловіки хочуть, щоб ти поїхала.
Не всі, але так, ми це вже проходили.
А щодо того іншого чоловіка, який хотів, щоб я поїхала, Ієна.
Є одна крихітна деталь у тій божевільній історії з викраденням.
Ієн сказав, що досі кохає мене.
І коли він це вимовив, я зрозуміла,
що теж це відчуваю.
Я досі кохаю Ієна.
-Ну ось, я це сказала. -Боже!
Ти як героїня зі «Щоденника пам'яті»!
Між двома хорошими чоловіками.
Чи варто говорити про те, яким жахливим був фінал?
У дівчини починається хвороба Альцгеймера, вона забуває чоловіка,
й усі помирають.
-Ого, це спойлер. -Про фінал я забула.
Дівчата, це не фільм, а реальне життя.
-Скажіть, що мені робити. -Скажи йому.
Ти вже відпустила його.
Розкажи йому, перш ніж він одружиться й стане надто пізно.
Але хіба не жахливо буде зруйнувати їхні стосунки?
Хіба не жахливо дозволити їм одружитись,
знаючи, що він кохає тебе?
Не знаю.
Так?
Єдине, в чому я впевнена, це те,
що Джеймсон — герой із моїх казкових снів.
Щасливий кінець моєї казки.
Що мені робити?
Почати нове життя?
Чи послухати серце?
Так. Актуальне питання.
Господи.
Я пригадала найгіршу новину дня.
Нам знову доведеться дивитись цей довбаний мюзикл «Геть».
Прем'єра
Так!
Прем'єра
-Уперед! -Так!
Енджі?
-Енджі, привіт. -Мала, де?
Привіт.
Слухай, я знаю, ми не дуже добре спілкувалися.
«Ми?»
Я лише хотіла сказати, що ця роль — це твоя доля,
це чудово для мене, для шоу, для всіх нас.
Я злопам'ятна, подружко. Бувай.
Гаразд, усі сюди.
Ось та мить, якої ми так довго чекали.
У мене є чудова новина.
Керівництво передало мені цього листа, від самого Джордана Піла.
-Отакої! -Господи.
Джордан попросив прочитати його перед виступом, тож зробімо це.
Так!
«Вітаю.
Я дізнався, що ви ставите мюзикл "Геть",
коли одна з акторок, Анджела Вілсон…»
Це я.
«Надіслала моєму агенту думки щодо сценарію й причини, чому танцюристам
-варто додати більше реплік і соло». -Молодець, Енджі!
Подякуєте пізніше.
«Уявіть собі моє здивування, коли я дізнався, що у вас немає дозволу
на постановку.
Тож вона не відбудеться».
Якого хріна?
Ні…
Але у мене головна роль! Шоу не можна скасувати!
«До листа додається вимога від мого адвоката».
-Чудово! -«Шоу має бути скасоване. Назавжди.
Керівнику театру вже повідомили,
що мюзикл "Геть" не продовжуватиметься».
Раунд шостий, поїхали.
Сраний Джордан Піл.
Нахрін його.
Хоч він мені й подобається.
Він найкращий. А той фільм…
У нього талант.
Мої невдачі — це дежавю.
-Ні. -Повторення історії з записом альбому.
Я проковтнула свою гордість,
я постійно працювала, й усе дарма.
Мені не судилося зіркою стати.
-Ні! Енджі… -Енджі, люба…
Енджі має йти.
Ні, не здавайся!
Навіть не думай.
Треба купити протизаплідну пігулку, доки аптеки не зачинились.
Ми з Еріком лінувалися з захистом.
А пігулка діє лише три дні.
Я теж побіжу.
Брендон думає, що отримає мої гроші,
нехай хоч забирається з мого дому.
-Нахрін його! -Вистав його.
Тобі допомогти?
Ні. Я впораюсь.
Гаразд. Бармене, можна нам іще?
Двічі.
Дякую, Річарде.
Будьмо!
Коли востаннє ми так напивалися?
-Я — ніколи. -Брехунка.
Пам'ятаєш твій 25-й день народження у «Шість прапорів»?
Трясця!
Нас більше туди не впустять.
Хороші були часи.
Відтоді у нас не було таких епічних ночей.
Знаєш, у чому справа?
Я боюсь, що хтось зі студентів побачить мене,
зніме на відео, й мене звільнять.
А я боюся, що…
-Я просто боюся. -Знаєш що?
Ми завжди були хорошими.
І куди це нас привело?
-Нікуди! -Так, нікуди.
Тому що ми намагалися виправдати всі очікування.
-І навіщо? -Довбана хрінь.
Нам треба бути собою!
Так!
Життя…
Ми йдемо.
Брендоне, забирайся з мого дому!
Брендоне! Брен…
Якого?
Ти хотіла знайти себе. Це чудово.
Але чи було це того варте? У тебе навіть немає дівчини.
Іди ти.
Бідолашна Тай.
Мені потрібен час.
Будь ласка, не роби цього!
Це буде неймовірно.
Це ж Дард.
-Вітаю, пані. -Привіт, Дарде!
-Гей! -Пригостіть нас гарлемським шампанським!
-Дві пляшки! -Ви вже достатньо випили,
-іншим разом, обіцяю. -Ні!
-Ви прекрасні. -Гаразд.
-Дякую. -Ви теж.
-Він загравав зі мною? -Він загравав з тобою.
Агов, Гарлеме, тепер ми будемо нами!
-Що таке «нами»? Так кажуть? -Не знаю.
Звучить нормально.
-Так. -Здається, я трохи впісялась.
Нічого. Висохне.
Знаєш, Квінн?
Ніколи не уявляла своє життя без університету.
Але хіба у якусь мить… Ти не можеш послати все нахрін?
Не намагатися проштовхнутися з усіх сил, розумієш?
Так, дідько.
-Авжеж. -Так.
Звільнитися з «Чейз» було моїм найкращим рішенням.
Зажди. Думаєш, мені потрібно звільнитись?
Ні, я цього не кажу. Я лише кажу.
Мені звільнитись?
Каміло.
Що ви тут робите? Вже пізно.
Ви така красива вночі.
Дякую. Схоже, ви випили кілька коктейлів.
Я випила кілька десятків коктейлів. І знаєте що?
Це не змінить того факту, що я втомилася доводити,
що я гідна, бо я знаю, що я гідна.
І знаєте, що ще?
Я знаю про дослідження, журнали й усе таке,
але я пишаюся своєю присутністю у соціальних мережах.
А ще, хочете знати, чому на мій курс завжди черга?
Чому все більше темношкірих студентів
навчається на антропології?
Тому що вони не лише бачать мене, а й можуть контактувати зі мною.
І розуміють, що можуть бути такими, як я.
Тож подобається вам це чи ні, але соціальні мережі не зникнуть, розумієте?
А я зникну.
Я звільняюсь. З мене досить.
Каміло, я приголомшена.
Ви йдете в інший університет?
Ні. Вперше в моєму дорослому житті
у мене немає плану. І знаєте що?
Чудове відчуття.
Не впадіть з моїх сходинок.
Прощавайте назавжди, докторко Прюїтт. Ура.
Трясця.
-Супер трясця. Ти в нормі? -Так.
-Ходімо. Підіймайся. -Отакої. Я це зробила.
Тепер твоя черга. Пішли до твоєї дівчини.
-Так, гаразд. -Я зруйнувала своє життя.
-Так. -Зруйнувала.
-Бувайте, сучко! -Бувайте!
Ти сказала, якщо вона буде тут, це доля.
Гаразд, пообіцяй, що якщо я зайду і скажу щось,
ти не поводитимешся дивно?
А якщо я передумаю й не зроблю цього, ти не будеш на мене сердитися.
Квінн, ми набагато більше, ніж ті, кого ми кохаємо.
-Так. -Гаразд?
І, чесно кажучи, якби я хотіла засуджувати тебе,
для цього було так багато хлопців, розумієш?
-Так. -А в неї хоч є робота.
-Це правда. -Так.
-Ну все, я пішла. -Гаразд.
Ізабело.
Привіт, я лише…
Оце так. Мені подобається тут. Варто було зайти раніше.
У тебе все гаразд?
Так, все чудово, дякую. Як у вас, пані?
-Ти трішки випила? -Трішки посиділи з подружками.
Отакої, канцтовари.
Я люблю канцтовари. У дитинстві постійно їх купувала.
Блокноти, ручки, коректори і…
-Коректори досі існують? -Так. Цікаво.
Я хотіла попросити вибачення за те, що була не надто милою вдень.
Усе гаразд. Ти була зайнята.
Ні. Я була сучкою.
Я була довбаною сучкою.
Як мої клієнтки. Чи моя мама.
Господи. Справа в тому, що я дивно поводилася
від несподіванки,
адже раніше мене ніколи не цікавила бамія.
Розумієш, про що я?
Але ніхто й не пропонував мені бамію таким чином,
тож, погоджусь я чи ні,
я не хочу, щоб ти почувалася бамією, викинутою у смітник.
Я не пропонувала тобі бамію.
Так. Це тому, що я не дала тобі шансу.
Я знаю, це серйозний крок, але як я дізнаюсь, якщо не спробую?
Тож я хотіла спробувати. Саме це я роблю.
Отже, так.
Ізабело, ти підеш зі мною на побачення?
Вона сказала «так»!
Це офіційно.
Я ЛҐБТК!
Зажди, я дзижчу, наче бджола.
Щось дзижчить
Дідько. Міра.
Я обіцяла відвезти її сукню в «Пелес».
Може, досить на сьогодні?
-Ні. -Відвезіть нас додому.
-Ми підвеземо тебе додому. -Ні, ще не досить, гаразд?
Те, що я побачу сукню, не змінить факту,
що він одружується.
Гаразд.
Я лиш увійду, вийду і все.
Гаразд.
-Добре. -Так.
Це так дивно.
Ні. Було б дивніше, якби я пішла туди.
-Це правда. -Так.
-Я швиденько. -Так, авжеж.
У класичних казках
завжди є момент, коли все втрачено.
Принцеса безсила.
Її доля повністю в руках чоловіка.
Чи врятує він її?
Чи вона сама врятує себе?
МІРА ТА ІЄН — ВЕСІЛЬНИЙ БЕНКЕТ 2-Й ПОВЕРХ
Пані та панове,
перший танець пана й пані Вокер.
Каміло?
Трясця.
Привіт.
Я приїхала з Квінн.
Ми залишали сукню Міри.
Вона дуже чарівна.
А потім я шукала туалет і не знайшла.
Так.
-Туалет у холі. -Ага.
Навіщо тобі це?
Мабуть, коли я п'яна, я краду вивіски.
Поверну на місце.
-Піду в туалет. -Так.
Слухай.
Я прийшла сюди не для того, щоб у туалет сходити.
Можливо, я сподівалась, що зможу це зупинити,
чи що це зробиш ти, але…
Ти сказав, що кохаєш мене.
Я теж кохаю тебе, Ієне.
Це таке кохання, яке не зникає так просто.
Ти — мій дім, моє серце.
Так було завжди,
відколи ми познайомились.
Навіщо ти кажеш мені це напередодні весілля?
Навіщо ти одружуєшся, якщо кохаєш мене?
Кем, та ніч була божевільна.
Я піддався емоціям…
-То ти не кохаєш мене? -Неважливо.
-Це важливо. -Ні.
За кілька годин моя сім'я, сім'я Міри, наші друзі
прийдуть сюди, на наше весілля.
Я одружуюсь із нею.
Зараз не найкращий час для цієї розмови.
Можливо, це якраз найкращий час для цієї розмови.
Ти кохаєш мене?
Скажи, що ні, що тієї ночі ти помилився. І я піду.
Але я мушу це почути.
Каміло…
Так.
Я кохаю тебе.
І що далі?
Колись ти вже розбила мені серце.
П'ять років тому я не була готова
зробити цей крок, не знаючи про твої наміри.
Я купив тобі обручку.
Що?
Я витратив усі гроші, щоб ту срану обручку придбати.
Пробач, я…
У мене не так багато грошей.
Я не найталановитіший шеф-кухар.
Тоді в мене було не так багато.
Але усе, що я мав…
Хотів розділити з тобою.
Це мала бути ти.
Це завжди мала бути ти.
Творчий керівник Марія Цехмейструк