ГАРЛЕМ
Триста тисяч років тому,
коли на планеті з'явилися перші люди, життя було набагато простішим.
Полюєш, їси, розводиш багаття, будуєш житло,
знаходиш партнера, створюєш сім'ю.
Вибору не було, нічого було й втрачати.
Окрім власного життя під час пологів,
від нападу шаблезубого тигра абощо.
Сьогодні в Гарлемі ми щодня приймаємо 35 000 свідомих рішень.
Деякі з них незначні, інші — довготривалі.
Але в якусь мить
доводиться приймати рішення, яке може змінити все твоє життя.
Ми робимо помилку?
Ми не маємо цього робити.
Чому ні?
У нас так багато справ перед від'їздом.
Ми переїжджаємо до Парижа,
і ми точно щось забули.
П'ЯТЬ РОКІВ ТОМУ
Каміло?
Люба, ти забагато хвилюєшся. Усе добре. Ми готові.
Так, твоя правда.
Я лише забув зробити це.
Так.
Не варто забувати про таке.
Смачно пахне. Що ти замовив?
Це що, ти приготував?
З чого? Ми ж усе зібрали.
Не все.
Дізнався в «Iron Chef»,
що якщо в тебе є яйця, то буде й вечеря.
Де ти був у моєму дитинстві?
У холодильнику ніколи не було більше трьох продуктів, мама ненавиділа магазини.
Вони її пригнічували.
Що більше дізнаюся про твою маму, то більше дивуюся, як вона тебе народила.
Вона цікава.
Аж занадто.
Ви спілкуєтесь?
Так, вона писала.
Тож ми знову спробуємо зустрітися.
Вона приїжджає в місто сьогодні.
Так швидко.
Ага.
Це добре. Радий, що ви зможете зустрітися.
Гаразд, дай скуштувати,
на сьогодні заплановано багато прощань,
не можна бути голодною.
Гаразд.
Тепер ці нескінченні зустрічі.
Послухай, Дженніфер, скажи Стівену,
що Енджі Вілсон слухала «Power 105»
шість довбаних годин
і не почула в ефірі свої
неперевершені вокальні партії пісні «Flow Into You».
А якщо він так сильно любить зустрічі,
можливо, варто заїхати в офіс сьогодні,
щоб особисто з ним його пріоритети обговорити.
Бувай! Сучко!
Агов? Дехто з нас тут живе!
Увімкни «Power 105» на своїй шарманці.
Сподіваюсь, почую себе.
Так. Ні, авжеж.
Із задоволенням допоможемо вам уникнути цих податків.
Так, неодмінно. Бувайте.
Якраз вчасно.
Я щойно говорила
-з Волтером МакДуґаллом. -МакДуґаллом.
Отакої, якраз думав про нього.
Він міг би взяти іпотеку
-під незмінних 3%… -Під 3%.
Він може оформити це як купівлю житла,
-навіть якщо… -Здаватиме в оренду.
Ми з тобою завжди розуміли одне одного.
Дивно, що мене збуджують
розмови моєї дівчини на фінансові теми.
А без цих розмов я теж тебе збуджуватиму?
Що?
Стук-стук!
Мамо!
Донько. Майбутній зятю.
Мамо?
Радий вас бачити.
Я тобі зателефоную.
Гаразд.
Він ще не зробив пропозицію, а ти його зятем називаєш,
так і налякаєш його.
Або матеріалізую весілля.
Це ти можеш.
А приходити сюди, коли заманеться, не можеш.
Пробач, Квінні.
Мені подобається бачити тебе на роботі.
Як тобі цей костюм личить.
Мені дуже подобається.
Усе ідеально: чоловік, робота.
Мамо, годі.
Чому ти не радієш своїм успіхам?
Я радію.
Я тут, щоб пообідати з однією із наймолодших
віце-президенток в історії «Morgan Chase».
Мамо, я б хотіла піти з тобою, але в мене стільки справ…
Пробач.
Не вибачайся за те, що працюєш.
Колись ти станеш директоркою, матимеш чудовий кабінет
і зможеш обідати з мамою будь-коли.
Домовились.
Гаразд, я піду.
І побажай Камілі приємної подорожі від мене.
Але серйозно, Париж?
Чому? Ні.
Не розумію.
Бувай, мамо.
Квінн Джозеф, чим можу допомогти?
Погляньте. Жінки встановлюють
на 40% більше застосунків, ніж чоловіки.
То чому ми не створюємо більше для них?
У когось є щось для жінок?
-Так. -У мене є.
Це спеціальний календар,
який за одну чи дві доби нагадує жінці,
що в неї невдовзі почнуться критичні дні.
І найголовніше:
автоматичне сповіщення надсилається її колегам і чоловіку,
щоб усі знали, коли вона стане стервом.
Я назвав його «Червоний рівень небезпеки»!
Так!
-Саме так. -Так.
Ось бачите, що значить мислити як жінка.
Це так образливо, навіть якщо це для жінок.
Наче мене там немає.
То нахрін їх. Займись чимось іншим.
Ми завжди шукаємо людей у редакцію.
Тільки ви не платите.
Журналам потрібен час.
А для життя потрібні гроші.
Мені ледве на квартиру вистачає.
Я можу вирішити цю проблему.
Справді?
У картоплі.
Що?
Я заховала його, коли ти пішла
за серветками, але мені час на роботу…
Господи! Це…
Таїшо Мей Рейнольдс, ми разом уже рік,
і тільки з тобою я хотіла б розділити життя.
Переїдеш до мене?
Ти серйозно?
Так, цілком.
Назавжди.
Так!
Так, авжеж!
Так!
Вітаю. Ось і все.
Час примиритися з твоїм від'їздом,
якщо вже ти прийшла прощатися.
Сподіваюсь, ця палеодієта працює.
Складно дістати 250-грамовий стейк о десятій ранку.
Це, безумовно, працює, ви виглядаєте чудово.
Я професорка. Мене не хвилює все це поверхневе лайно.
Але краще все-таки виглядати добре.
Я буквально вбила б за шматок хліба.
У твоїй сумочці не знайдеться булки чи багета?
На жаль, булочки в мене в іншій сумці.
Сідай.
-Час прощатися. -Ага.
Ти точно впевнена, що хочеш перервати свою наукову кар'єру?
Ні. Це не перерва.
Я завершила курсову,
тепер пишу дисертацію і можу робити це будь-де,
а саме — в Парижі.
Я зможу бути з Ієном.
Каміло…
Порушуючи всі кордони між студенткою і викладачем, скажу,
що колись вчинила так само…
і дуже про це шкодую.
У твоєму віці я була вже заміжня з двома дітьми.
Я відклала навчання,
власні цілі, а він навчався на лікаря.
Потім у нього була ординатура, а я працювала на жахливих роботах,
щоб звести кінці з кінцями.
На пошті, офіціанткою в «Червоному лобстері».
Люблю «Червоний лобстер».
Припини, це найгірше, що могло бути.
А він жодного разу дітей до школи не завів.
Ми будували життя, тож я мирилась із цим,
доки він не закрутив роман з іншою ординаторкою.
Блондинка, величезні цицьки.
Але Ієн не такий.
Історія рясніє прикладами жінок, яким довелося
жертвувати своїм життям заради мрії чоловіка.
Гаразд, я мовчу.
Ти сама знаєш, що тобі робити.
Скажу лише одне.
Навіть якщо ти продовжиш працювати над дисертацією,
а це під питанням.
Будьмо відверті, це ж Париж. Секс, круасани…
Огидно гарячі чоловіки.
Що може з цим зрівнятися?
І навіть якщо ти писатимеш, у тебе не буде наукового керівника,
ти не зможеш спілкуватись із викладачами,
а це необхідно, щоб стати штатною професоркою.
Хіба не про це ти мріяла?
Так.
Але погляньте на себе.
Ви все одно досягли свого.
Але я надто стара, щоб насолодитися цим.
Як можна їхати, якщо тут невдовзі оберуть першу жінку-президента!
Я З ГІЛЛАРІ 2016 Р.
Це ваш найпереконливіший аргумент.
Ось бачиш.
Мені вас не вистачатиме.
І мені тебе не вистачатиме, люба.
Ти єдина студентка, яка мене не дратувала.
-Докторко Ґудман, я… -Ні!
Набридла ця маячня.
Бережи себе.
Мамі — Де ти?
Я вже годину чекаю.
Щойно
Мама — Кем, плани змінилися. Я сіла не на той поїзд.
Побачимося, коли повернешся.
Приємного відпочинку!
На що я сподівалась?
Що вона щось напише
чи раптом з'явиться, щоб попрощатися?
Яка ж я дурепа.
«Приємного відпочинку»?
Чому вона поводиться так, ніби це ненадовго?
-Каміло? -Що?
Нормально сподіватися, що вона приїде.
Дякую.
Я з тобою.
Ти ж знаєш.
Дякую, що робиш усе, чого не робила вона.
Наступні?
Куди прямуєте?
Париж.
Так. Париж.
Це буде дивовижна пригода.
-Ще побачиш, що я запланував. -Отакої!
Що трапилось?
Термін дії спливає за п'ять місяців.
Я отримаю новий поштою.
Ви не можете виїхати з таким терміном дії без візи.
У вас є віза?
Ти казав, віза не потрібна.
Я думав, паспорт діє до вказаної дати.
То що нам тепер робити?
Ми повинні летіти, я маю бути в Парижі у понеділок.
Я на вашому боці. Я за повну відсутність національних кордонів,
самоврядування й бездержавне суспільство, в якому немає свавілля верховенства права.
-Що вона сказала? -Що?
Але вам доведеться поновити паспорт.
Так незвично.
Ніби душу вийняли.
-Це так банально. -Та ну.
Здається, вона ось-ось прийде.
Ми ще можемо їй сюрприз зробити.
Хороша ідея.
Водій завезе нас.
Ти щойно його «водієм» назвала?
Вчора ми прощалися разів десять.
І обіцяли, що останній раз буде останнім.
-До кого нам тепер звертатися за порадою? -Ага.
Агов? Авжеж до мене.
Я готова стати Камілою 2.0.
Готова слухати вас.
Гаразд, нова Каміло.
Ви ж знаєте, що я нещасна на цій роботі?
Так, це ми знаємо.
Тай, це грубо.
Ніхто не змушував тебе обирати цю нудну роботу.
Я бачу, як Ієн іде за своєю мрією,
і я заздрю йому.
Може, мені теж так зробити?
Було б божевільно раптом усе змінити?
Я так тебе розумію.
Зі мною відбувається те ж саме!
Меліса запропонувала жити разом.
Господи. Це ж неймовірно!
Чудово, люба!
Як я можу почати серйозні стосунки, не розставивши всі крапки над «і»?
Про що це ти?
Ні про що.
Чи варто їй звільнитись?
Чи варто мені переїжджати?
Агов? Нова Каміло?
Мені начхати.
На «Power 105» не ставлять мій сингл.
Ось про що треба говорити, зануди.
-Вона не допоможе. -Ага.
Каміла сказала б,
що треба робити те, чого ми боїмося найбільше,
незважаючи на ризики.
Виклик… Брендон Джей
Так? Я слухаю.
Вдруге за день? Що трапилося?
Мамо, я покликала тебе,
щоб розповісти, що я…
звільнилася.
Що ти зробила?
Звільнилася.
Коли я пішла?
Я мусила. Пробач. Я була нещасною.
Я приголомшена.
Ти знайшла іншу роботу?
Ще ні.
Я відкладала гроші, тож мені вистачить на певний час.
Навіщо ти це зробила?
Тому що… я хочу мати власний бізнес.
Ні!
Так, мамо.
Ні, справді.
Так, я все розумію.
Ти любила мене за те,
що могла хизуватися подругам моєю
посадою віце-президентки
й чудовим бойфрендом.
Але я ненавиділа цю роботу.
Це не моє покликання.
Як тобі не соромно?
Щоб ти знала…
Я люблю тебе за все.
Ти моя донька.
І мені подобалася ця робота, як і будь-яка інша,
бо ти могла сама себе утримувати.
Ти заробляла власні гроші.
Пробач, але хіба не іронічно,
що ти розповідаєш про те, як власні гроші заробляти?
Саме тому, що я залежу від грошей твого батька,
я так пишалася тобою.
Я знаю, до чого це веде.
Я ображаюся на нього, він ображається на мене.
Ми любимо одне одного,
але між нами завжди є гроші.
А тепер вони будуть і між нами.
Ні, мамо. У мене є бізнес-план і стартовий капітал.
Я бачила, як твій батько проходив цей шлях,
перш ніж справи пішли вгору.
Щоб почати бізнес, треба багато грошей.
І коли стане важко,
ти прийдеш до нас,
і тоді все зміниться.
Гаразд, коли мій
спортзал для дітей стане успішним,
я прийму твої вибачення.
А коли прийдеш за грошима, я прийму твої.
Стівене? Агов?
Ти ігноруєш мої дзвінки?
Якого хріна?
Я бачу тебе.
Ну й нехай.
Пробач, я не передзвонив,
мій підрозділ розформовують.
Тобто, «розформовують»?
Підрозділу більше не існує.
Я розумію значення слова.
Чому я про це не чула?
Читай новини. У нас злиття.
У «Shade Room» пишуть лише
про звільнення Тамар із «The Real».
Ані слова про вас.
Отже… хто мій новий координатор?
Вони залишили кількох обраних артистів.
Я і є обрана.
Ні, Енджі.
Твою угоду розірвано.
Що це ти верзеш?
Хіба я не голос покоління?
Хіба ми не хотіли показати темношкірим дівчатам, що всі можуть бути як Бейонсе?
Усе скінчено, Енджі.
Ні! «Flow Into You» мала стати хітом.
Ти сам сказав, що я в неї душу вклала.
Ми маємо… Маємо закінчити цей альбом.
Немає ніякого альбому!
І ніякого хіта! Не варто було розповідати менеджеру,
як йому своє робити,
й випускати сингл, який ти не написала.
Ніхто не крутить «Flow Into You», тому що
вона нікому не подобається.
То випусти іншу пісню.
-Розкрути її. -Ніхто не вкладе в тебе жодної копійки.
До кінця дня ти маєш виїхати з таунхаусу.
Мій таунхаус.
Ні, це таунхаус компанії.
А ти не в компанії.
І я…
Ні. Не змушуй мене викликати охорону.
То охорону ви собі можете дозволити?
Ти брехун.
Зачекай, я розповім про тебе у своїх мемуарах.
Руйнуй гори
Кричи, верещи, галасуй
-Що з тобою не так? -Не чіпай мене!
Я можу дочекатися вас, а потім відвезти, куди захочете.
Агов? Дехто з нас тут живе!
Коли ми житимемо разом,
прати будемо окремо, ти занадто ретельно складаєш.
Що з тобою?
Я мушу тобі…
Я нікому про це не казала.
Ти мене лякаєш.
Ні, не лякайся.
Це стосується переїзду й того, чому я не можу це зробити.
Я маю відпустити старе життя, перш ніж почати нове.
Я ще більше заплуталася.
Мел…
Я…
формально…
заміжня.
Ти…
Що?
Так, я знаю.
Навіть мої подруги про це не знають.
До коледжу я жила у Джорджії і мріяла поїхати звідти.
Я була лесбійкою, але не хотіла цього.
-Його звуть Брендон… -Його?
-Так. -Чудово.
Звучить безглуздо, але…
Я не знала інших лесбійок.
Я навіть не розглядала цей варіант.
А він був моїм найкращим другом у старших класах.
Якось ми гуляли й поцілувалися.
Мій перший поцілунок.
Я не знала, що мала відчути… І не відчула…
Нічого.
Ніби я сиділа в іншому кінці кімнати,
спостерігаючи, як цілую цього хлопця й думаю, що він досить милий.
Ми б одружилися, я стала б нормальною,
і всі мої почуття до жінок…
не знаю, зникли б.
Але так не буває.
Ставало все складніше й складніше.
І я хотіла сказати йому.
Я намагалась. Купу разів.
Але він був таким хорошим.
Постійно говорив про наше майбутнє й плани.
Я не хотіла робити йому боляче.
То ти просто втекла?
Світ за очі.
Ти не думала, що таким чином зробила йому боляче?
Я знаю…
Ось чому я нікому про це не розповідала.
Але я кохаю тебе, я…
хочу бути відвертою, щоб ми могли рухатися далі.
Пробач, Тай.
Це вже занадто.
Як ти могла це приховувати?
Увесь цей час?
Я довго почувалася винною.
Але недостатньо винною, щоб вирішити все?
Це переходить усі межі егоїзму.
А якщо ти зараз знову злякаєшся?
Я прокинусь, а тебе вже немає?
Люба, ні.
Цього ніколи не станеться.
Авжеж.
Мабуть, твій чоловік теж так думав.
Я не…
Мені потрібен час.
Сьогодні чи…
Мені треба йти.
Благаю, не йди!
Бляха!
Так довго.
Так.
Ти довго будеш сердитись?
Ні, все гаразд, просто я втомилась.
Я можу сам тут закінчити.
Повертайся додому, поспи.
Ми спакували постільну білизну. Вранці прийде орендодавець,
буде дивно, якщо там буду я.
Якщо прийде орендодавець,
скажи, що ми поїдемо, щойно все вирішимо.
Він зрозуміє, плани змінюються.
Ні, Ієне. Плани не змінюються.
Люди лажають, і це змінює плани.
Твоя правда.
Але я ніколи про таке не чув.
Навіщо тоді цей фіктивний строк дії?
Варто було поґуґлити.
Але ж ти теж цього не знала.
До чого тут завжди я?
Я маю бути відповідальною, а всі інші можуть змінювати свої плани?
Усе моє життя мені доводилося миритися з тим, що моя матір
постійно змінювала плани.
Будь ласка… Дихай.
Я не хочу дихати!
Я хочу, щоб усе йшло за довбаним планом!
А тепер мені доводиться різко змінювати свої кар'єрні плани.
-Бляха. Я така, як моя мати? -Твоя матір така одна.
А якби це був не паспорт,
а діти, яких ти не забрав, тому що плани змінилися?
У нас є діти?
Не знаю, вони є?
Чи їх ось-ось соціальні служби заберуть?
Каміло?
Де ми будемо жити?
У приймаючій сім'ї.
-Як довго? -Ну…
Як довго ми житимемо в чиємусь домі?
А той шеф-кухар гарантує тобі роботу?
Ти накручуєш себе.
Так, тому що я ненавиджу такі авантюри.
Наступний?
Вітаю.
Пришвидшена процедура?
Так. У мене рейс.
Був. Ми його пропустили, самі розумієте, плани змінюються.
Кому ви розповідаєте?
Завтра буде готовий. З вас $1000.
Тисяча доларів?
Я не знав, що це так дорого.
Це теж можна було поґуґлити.
Заплати кредиткою.
Я вичерпав ліміт.
Що?
Що ти таке купував?
Знаєш що, гаразд.
Я сама все зроблю. Як завжди!
Зніміть $600 з цієї карти, а залишок — з цієї.
А якщо не вийде, то $250 з цієї,
а залишок з цієї.
Справа в тому, що справді важливі рішення
можуть бути настільки складними,
що на їхнє прийняття може піти все життя.
Історія рясніє прикладами жінок, яким довелося
жертвувати своїм життям заради мрії чоловіка.
А іноді достатньо одного дня…
Привіт. Як прогулянка?
Мені доводиться змінювати свої кар'єрні плани.
Бляха. Я що, моя мати?
Іноді причиною стає все життя…
Я ненавиджу такі авантюри.
А іноді — один день…
І я дуже про це шкодую.
І ти вирішуєш…
Таксі буде за дві хвилини.
Я не поїду.
-В одну мить. -Що?
Пробач.
Я знаю, це…
Я не можу.
Зажди, люба.
Ні. Я не спала всю ніч, і…
Усе це сталося якраз вчасно,
тому що я змогла все обдумати.
Справді обдумати.
У тебе було декілька місяців, щоб прийняти рішення…
Тоді ти не думала?
-А одна складна ніч… -Не продовжуй.
Я розумію, як це звучить.
Я почуваюсь, наче…
Я знову повертаюсь до цього хаосу.
Париж — це не хаос.
Не для тебе.
Ти йдеш до своєї мрії.
Але де в цьому я?
Ти — найбільша частина моєї мрії.
Ти…
Але покинути все, те життя, про яке я мріяла.
Моїх друзів, мою роботу, мій дім…
це не для мене.
Якби я поїхала, це була б не я.
Паризька я могла б бути чудовою,
але я не можу покинути все…
заради незрозумілого майбутнього з тобою.
Ти маєш робити те, що краще для тебе, а я
робитиму те, що краще для мене.
А що краще для нас?
Знаєш, у чому божевілля? У цьому «нас».
Тих «нас» уже немає відтоді,
як ти вирішив зруйнувати наше життя тут.
Мені потрібна стабільність.
То ти… Не їдеш і йдеш від мене?
І це мене вбиває!
Але стосунки на відстані, відеодзвінки,
відпустки, коли зможемо собі дозволити?
Це неповноцінно.
А для «нас»…
«Ми»…
варті більшого.
Тож іди за своєю мрією…
Сподіваюсь, у тебе все вийде.
Ти мені серце розбиваєш.
Я розбиваю серце собі.
Творчий керівник Марія Цехмейструк