Де твій хлопець?
Несе мені ще напої.
Здається, ти вже кілька випила. Ти як?
Чудово.
Тримай, янголятко.
Дякую, красеню.
Дідько. Я на секунду,
яйцеклітина нарешті тут.
Сфоткаємося з іншим сперматозоїдом.
-Гаразд, але повертайся. -Я повернуся.
Ти здаєшся наполегливо щасливою після розриву.
Не розумію, про який розрив ти говориш.
Кажу тобі, він не прийде.
Я знаю.
Ти можеш поговорити зі мною.
До речі, я вважала вас чудовою парою.
Те що я його подруга,
не значить, що я тебе не підтримаю, чуєш?
Чую.
Не хочу, щоб тобі було незручно.
Крім того, я не думаю про те,
де він сьогодні чи з ким,
чи в якому настрої.
-Як він, до речі? -Жахливо. Як і ти.
Тільки не виряджається та не цілується з незнайомцями.
Уже два тижні не вилазить зі своїх сірих спортивних штанів.
Лихо, вони йому личать.
О ні, я сумую за ним.
Знаєш, він перший, у кого я по-справжньому закохалася?
Та цього замало.
Я не можу жити з людиною, у якої «келих завжди напівпорожній».
Розумію. Андре теж не ідеал.
Але… він мене смішить.
Чорт.
Що?
Про вовка промовка.
Привіт,
банда знову разом.
Що ти тут робиш?
Це мої друзі.
Ага, що ж,
тепер це й мої друзі теж, отже…
-Отже? -Отже,
тепер, коли ми розійшлися,
треба навчитися ними ділитися.
Візьмемо під опіку?
Я дитя розлучення, мене це гнітить.
Вибач, Дре.
Що ти наробила? Йому погано.
Я? Це ти заявився сюди, хоча говорив, що не прийдеш.
-Хто тобі сказав? -Моя подруга Енні.
Не знав, що моя відмова —
це запрошення для тебе.
Звісно, саме так.
Відколи ти на вечірки ходиш?
Ти ж людей ненавидиш.
Так, бо люди гидотні.
Я щойно бачив двох йолопів, одягнутих як сперма.
Ось і він.
Містер «зверхній до всіх, щоб уберегти себе від кохання».
А ось і вона.
Прочитала пів статті в «Ґуп» і стала психологинею?
По-перше, це був подкаст «Ґуп»,
а по-друге, це на 100% правда.
Є два способи жити.
Перший — наче чудес немає, другий — наче дива повсюди.
Хочу жити, ніби дива існують.
Ти що, Мері Поппінс?
Це найтупіша річ, яку я чув.
Це сказав Ейнштейн.
І хто тепер тупий?
Знаєш що?
Це…
Це було помилкою.
Добре. Іди. Бувай.
Напиши, коли будеш удома, бро.
Пробач, вечірку зіпсовано.
Ні, подруго, не вини себе.
Незабаром Андре подумає,
що йому треба зголити бороду до вусів.
Ось що зіпсує вечірку.
А до того…
-Випий це. Будьмо. -Будьмо.
Ще по одній.
Лихо.
Прокидайся, янголе.
Гарні вуса.
Я програв Енні парі,
тому маю прибрати квартиру й принести їжу з «Маку».
Хочеш чогось?
-Дякую за ночівлю. -Звертайся.
Ти в порядку?
Чесно?
Ні.
Але буду.
Щасти.
ОВОЧІ ІЗ СІМЕЙНОЇ ФЕРМИ
КАТОЛИЦЬКА ЦЕРКВА ДІВИ МАРІЇ
Благословіть мене, отче, бо я грішна.
Я майже рік не сповідалася.
Вибачте, що я так одягнена в домі Господньому.
Відразу до справи.
Падре, я самотня. Знову.
Я була тут майже рік тому, тоді я хотіла когось зустріти.
Я думала, що знайшла його. Але помилилася.
І ось я тут, рік мого життя
змито в унітаз.
Це вина батьків.
У них ідеальний шлюб.
Якби не їхній чудовий приклад,
я б не порівнювала з ними всі свої стосунки.
Я втомилася.
Може, стати черницею?
Тусиш днями з дівчатами,
робиш сир і співаєш пісні.
Схоже, непогане життя.
Питання: у черниць є страховка?
Гаразд…
Поставлю єдине питання…
Що мені робити?
Пробачте за чорниць.
Я серйозно, я не глузувала.
Падре, невдалий жарт,
забудьте.
Падре?
Звісно.
Вам допомогти?
Хіба тут не завжди хтось є?
Ні, із 17:00 до 19:00.
Можна було й табличку повісити.
СПОВІДІ ЩОДНЯ, 17:00–19:00
Жартую. Вибачте за…
Мир вам, отче.
З любов'ю
2 ЛИСТОПАДА
Привіт.
А мені?
Це грубо.
Любий, тільки 9:00 ранку, а ти вже три кави випив.
Так.
Ти в Лос-Анджелесі став кавовим маніяком.
Уранці моє серце на мить зупинилося, тож я випив ще кави.
Сьогодні важкий день.
Чуї прислав листа,
на День мертвих усе розпродано.
Так. Бо мій пацан — бомба.
«Пацан»?
«Бомба»?
Іноді я забуваю, що ти старший за мене.
Вибач, любий.
Я роблю тако аль пастор прадідові,
і якщо налажаю, його привид забере мене,
бо в цьому суть цього свята.
Тато.
«Щасти тобі, синку.
Я знаю, ти розбурхаєш це кладовище.
Люблю тебе». Мило.
Ти як, любий?
Я дуже сумую за родиною сьогодні,
але все гаразд.
Побачимося за два тижні на День подяки.
Знаєш що? Треба нам квитки купити.
Власне, я хотів поговорити про це.
Мої батьки питали, чи можуть відвідати нас на День подяки.
Я сказав, що спитаю в тебе,
та я дуже хочу, щоб ви познайомилися.
Так.
Та ні. Я теж хочу.
Хочу їх побачити. Звучить чудово.
-Справді? -Так.
На минулі свята ми були з моєю сім'єю.
Треба і з твоїми святкувати.
-Ти найкращий. -Я знаю.
Власне…
Ти заслужив це.
-Дякую. -І заслужив це.
Раптом, стресу, як і не було.
Добре.
-Насолоджуйся кавою. -Гаразд.
Не хочу, щоб вона охолола.
Не рухайся.
Гаразд…
Маю сказати,
мені тут починає подобатися.
Ось. Подивися.
Погляньмо.
Так круто.
-Мені подобається. Сфоткаєш? -Звісно.
Дякую за цей чудовий ранок,
але мені треба додому.
Пекти батьків улюблений сирний хліб.
Для твоє офренди?
-Так. -Що таке офренда?
Вівтар, щоб ушанувати близьких, які вже не з нами.
Потрібна допомога?
-Дякую, але я… -Я багато читала
про його рівні. Допоможу вибрати фото твоїх батьків.
Чарлі…
Я дуже вдячна, але…
…я люблю робити офренду сама.
Гаразд?
Так. Вибач.
Нічого.
Мені треба йти.
Усе добре. Не засмучуйся.
Хотіла попросити тебе відвезти мене сьогодні на склад.
Я забула свою коробку для Дня мертвих.
Не хвилюйся.
У мене нові прикраси.
Старі виглядали трохи трухлявими.
А як бути з фотографіями?
-Вони вже тут. -Але
ти не забула поставити фото…
фото сеньйора Сальси?
«Сеньйора Сальси»?
Сальседо. Сеньйор Сальседо.
Ми звали його сеньйор Сальса,
бо він з'їдав миску сальси просто ложкою.
Мамо, я думаю, ми обійдемося без фото сеньйора Сальси.
Гаразд.
Бідолашний сеньйор Сальседо, ще рік чекати,
щоб перейти в той світ і з'їсти миску моєї сальси.
Я впевнена, він зрозуміє.
Гаразд. Я заберу тебе за 20 хвилин.
Дякую.
Вона купилася.
Прекрасно! Купилася на що?
-Дідько. -Дідько, вибачте.
-О боже, Майкле! -Лілі!
-Світ тісний. -Це місто тісне.
Дивно, що ми не бачилися раніше.
-Як ти? -Усе добре.
Куди ти зібралася?
Це грим для виступу на День мертвих
у палаці культури.
А в тебе що нового?
Я одружився.
За 10 місяців ти знайшов жінку, зустрічався з нею,
заручився, а тепер ти одружений.
Круто.
Так, вибач,
слід було сказати тобі…
Ні, усе гаразд!
Вітаю.
Дякую.
Для мене це багато значить.
У тебе що нового?
Я не заміжня.
Власне, я переживаю важкий розрив, тож…
От лайно. Вибач.
Усе гаразд.
Я в порядку.
Я багато чого зрозуміла.
І це головне.
Ти по-іншому виблискуєш.
Неоновим рожевим?
Я сумнівалася…
Ні, не макіяж.
Ти розповідаєш про себе як є,
без жодних прикрас.
Така зосереджена.
Тобі личить.
Дякую.
Вибач, мені треба… треба бігти.
Був радий зіштовхнутися з тобою.
Буквально.
І я. Бережи себе.
Так, і ти.
-Бувай. -Бувай.
КВІТИ І ПОДАРУНКИ НА ЗАМОВЛЕННЯ
АМІРА ЗАЯС
17 ВЕРЕСНЯ 1969 Р. 25 ГРУДНЯ 2021 Р.
Вибач, що минулого тижня не прийшов.
Багато чого сталося.
Залишити вас удвох, синку?
Ні, не йди.
Є якісь правила чи…
Ні. Якщо тобі потрібна приватність,
я поважаю твої бажання.
Коли вона була жива, ти не дуже поважав…
То чого зараз починати? Розумієш?
Їй сподобалося б.
Наші взаємні підколи.
Так.
Близнюки!
Тільки хотіла тобі дзвонити.
Угадай, кого я зустріла.
Пета Сейджека.
У Портленді?
-Чого б… -Не знаю, Ліл.
Я вгадував.
Він перший, хто спав мені на думку.
Ні. Майкла! Я зустріла Майкла.
Та ну на фіг.
-Він і досі сексі? -Так.
І одружений.
Шкода, що я не поруч, ми б напилися.
Ти, мабуть, засмучена.
Та ні, навпаки.
Я насправді рада за нього,
без жодного страху, жалю чи ревнощів…
Бо його дружина потворна.
Ні! Бо я росту.
Стаю кращою людиною. Похвали мене.
Ліл. Це ж прекрасно.
Дякую.
Рік тому це мене б знищило.
Але я в порядку.
Я дуже радий за тебе, люба.
А ти сам як?
Просто хотів почути твій голос.
Усе гаразд?
Так.
Так, звісно.
Усе чудово.
Сонце в Лос-Анджелесі надало моїй шкірі
відтінок солоної карамелі.
Вона просто шикарна.
Я сумую за тобою.
День подяки вже незабаром. Протримаюся.
Так.
Так. З нетерпінням чекаю зустрічі.
А що сталося з моєю веселковою шаллю?
Соль хоче взяти її для своєї офренди.
Я її вкрав.
Хорхе, я обожнюю ту ковдру.
Її вже три роки немає,
тож не дуже.
Вона у старій квартирі.
Якщо будеш там, захопи Ніка.
-Бувай. -Бувай.
Як ти тримаєшся?
Не дуже.
Коли ми з твоєю мамою розійшлися,
то був найгірший час у моєму житті.
Завжди хотів спитати.
Через що ви розійшлися?
Хотів би назвати якусь одну причину. Але…
Я був молодим і дурним
та хотів бути правим.
А твоя мама
була молодою й розумнішою за мене,
але я мав бути правим.
Ми стали більше злитися одне на одного, ніж любити.
У першу ж ніч без вас двох
я знав…
Я зробив найгіршу помилку в житті,
але я був надто впертим, щоб визнати помилку.
Мене згубило моє бажання бути мачо.
Минуло 16 дурних років,
і я зрозумів, що краще бути неправим із нею, ніж правим без неї.
А коли ти зрозумів, що ти придурок?
Гаразд.
Ти. Різдво 2015 року.
-Авжеж. -Ти наполіг, щоб ми святкували разом.
Тоді я приготував вечерю,
і вона попросила залишитися.
І я залишився.
Ти знаєш, що ти…
з давнього роду придурків-красенів.
Я думав, що ти розірвеш це коло,
бо щасливішим, аніж із Лілі, я тебе не бачив.
Сподіваюся, ти збагнеш це не через 16 років.
Ти ще більше закачався?
Правильно казати «підкачався»?
І так.
Гаразд.
-Я прийшла за ковдрою. -Хорхе казав.
Вона на столі. Заходь.
Отже…
давненько не бачилися, Діас.
Так. Що ж…
…у бульбашці любові мобільного зв'язку немає,
але вона лопнула,
-і в мене повна антена. -Ясно.
Шкода, що у вас із Сантьяґо не вийшло.
Та нічого.
Ситуація якась незручна.
Я знаю, так? Але чому?
Ми ж і раніше були друзями й можемо бути ними й зараз.
Справа в тому, що, коли я тебе бачу, я думаю:
«Я бачила його голим».
І я бачив тебе голою.
І мені це пішло на користь. Отже, знаєш,
не будемо ускладнювати.
Знаєш що?
Ти правий.
-Ми зрілі… -Привабливі…
…дорослі, що брали участь у взаємному…
-І дуже сексуально задовільному… -…обміні оргазмами.
Множинними, для тебе.
-Так, дякую за це. -На радість мені.
Тобі на радість.
Нам на радість.
Так.
-Отже, друзі? -Друзі.
-Ходи сюди. -Ага.
-Будеш колу? -Так.
Може, я почну носити сорочки.
Я не казала, що проти такого вигляду.
-Будьмо. -Будьмо.
Закінчуються аль пастор.
Дідько. Уже?
Дякую, прадідусю.
«КАСІТА»
Упевнений, що черга стоїть аж до Портленда.
СКЛАД САМООБСЛУГОВУВАННЯ
Син
Упевнений, що черга стоїть аж до Портленда.
Залиш мені тамале! Скоро буду. Скучив! Пишаюся тобою, синку.
Упевнена, що вона тут, мамо?
Так.
Ти що тут робиш?
Це ти що тут робиш?
Твоєму батькові тут щось треба.
Мама каже те саме.
Вирішіть свої проблеми зараз!
Випустіть нас!
Так! Я більше не допоможу вам із вайфаєм.
Ви обидва дурні. У вас кохання, помиріться.
Вони нас замкнули.
Чудово.
Що ж…
Ми знову разом.
Досі сумую за вами.
Шкодую, що ми закінчили на такій ноті.
Цей рік був особливо хорошим.
Я покохала лікаря.
Уявляєте?
Він неймовірний партнер.
У нього особлива дитина.
Ви думали, що в мене цього не буде.
Але зараз є.
Я щаслива.
Я так хочу, щоб ви побачили, ким я стала,
і родину, яку я створила.
Чарлі Дуже дякую за сьогодні!
Ми ж можемо поговорити.
Ми говорили. Місяцями.
Але ні до чого не дійшли.
Тепер це наше життя?
Для всіх подружжя, а насправді чужинці у своєму домі?
Я не можу так, Хорхе.
-Ти або вибачиш мені, або… -Або що?
Я намагався повернути своє життя, але не зміг.
Ти мене ніколи не пробачиш?
Я не знаю як!
-Минуле не повернеш. -Мені не потрібне минуле.
Я хочу збудувати нове майбутнє з тобою.
Але ти теж маєш цього хотіти.
І якщо ти не хочеш, то скажи мені зараз.
Хорхе?
О боже! Хорхе! О боже мій!
Мамо, тату, випустіть нас!
Хорхе погано!
Допоможіть!
Хорхе, усе гаразд.
Бурі бобри брід перебрели, забули бобри забрати торби.
Привіт, я Пепер Байс.
Привіт.
Я Пепер Байс.
-А це новий фудтрак… -Вибачте,
я так готуюся.
Я скажу, коли ми почнемо,
-гаразд? -Добре. Круто.
Привіт.
Це має бути важливо.
Я буду в новинах, скажу щось дотепне,
але гостре й стану відомим.
Так.
Так, я приїду якомога швидше. Бувай.
Бренди тихих вин…
Вибачте, секунду.
Це найгарніший король тако в Лос-Анджелесі?
У мого батька серцевий напад.
О боже, Хорхе.
Мені шкода.
-Як він? -Я не знаю.
Я їду в аеропорт,
полечу найближчим рейсом.
Зустрінемося там.
Часу немає. Я подзвоню перед вильотом,
-гаразд? -Так.
-Кохаю тебе. Дуже. -Так, і я тебе.
Чуї. Треба їхати.
Є новини?
Ні. Усе так само.
Ти як тримаєшся?
Я в розпачі.
Це моя вина.
Мамо, дихай.
Ти тут ні до чого.
Ти не розумієш.
Ми сварилися,
я кричала на нього,
а він просто впав.
Одна незначна сварка не викликає серцевий напад.
Ти не розумієш.
Це була не одна сварка.
Ми сварилися місяцями.
Ми постійно злилися.
Що?
Я не розумію. Ви ж ідеальне подружжя.
Чому ти не говорила мені?
Бо ми справді кохаємо один одного
й хотіли уберегти тебе з Хорхе,
щоб і ви не боялися кохати.
Але любов — це хаос, доню,
вона складна й хитка.
І її не достатньо.
Не можна втрачати пильність.
Справжнє партнерство вимагає
праці, відданості й мотивації.
Але…
здається, що у вас усе так легко.
І мені за це шкода.
Але я зовсім не ідеальна.
Як і твій батько.
Але я його кохаю.
Не хочу ні з ким іншим
ділити це життя на Землі.
Дякую, що підвіз.
Слухай, кузене, не хвилюйся.
У мене було два інфаркти й інсульт.
Зачекай, усе буде нормас.
Діасів не так легко вивести з ладу.
Ми живучі.
Обійми тата від мене.
Обов'язково. Дякую, Чуї.
Хорхе!
Що ти тут робиш?
Я ні за що не відпущу тебе до Портленда самого.
-Твоя родина — моя родина, Хорхе Діас. -Дякую.
Пішли. Треба встигнути на літак.
-Привіт. -Хорхе.
Радий тебе бачити. Дякувати богу.
Я радий, що я тут.
-Дякую, що приїхав. -Так, я приїхав. Звісно.
-Привіт… -Радий тебе бачити.
І як він?
Стабільний, але непритомний.
Слава богу, ви всі тут.
Ми просто чекаємо й молимося.
Дякую.
Я йому щось привіз.
Він прокинеться голодним,
а він ненавидить лікарняну їжу…
Він такий сноб у їжі.
Не знаю, чи казала вам, діти, але на наше весілля
він проніс свою їжу.
Я їла вальдорфський салат,
а ваш батько пожирав карнітас!
Він — єдина причина, чому я кинув вегетаріанство.
Це правда.
Знали, що він привозить їжу робітникам лікарні?
Ні, це мило.
-Пані Діас? -Так?
Ваш чоловік отямився. Ідіть до нього.
Гаразд, дякую.
Ти мене налякав.
Принаймні ми вибралися з того складу.
Коханий, мені так шкода.
Я зроблю все, що хочеш.
Усе, що вважатимеш за потрібне.
-Не хочу знову тебе втратити. -Ні,
Беатріс, досить.
Ти вже достатньо просила вибачення.
Я старий дурень.
Та цей старий дурень досі тебе кохає.
Чуєш?
Пробач, що мені довелося майже померти, щоб це збагнути.
Я дав волю своїй дріб'язковості,
а насправді я хотів лише
обіймати тебе
та бути знову разом.
Звісно, я вибачаю тобі.
І я теж вибачаюся.
Я готовий будувати нове майбутнє з тобою.
-І я. -Так?
Так.
Гаразд.
А тепер поговорімо про це.
Лайно.
Я думаю, це Ґледіс.
Так, мабуть, і в мене кілька таємниць є.
Домовмося:
жодних таємниць.
Жодних таємниць.
-Привіт. -Тату.
Хорхіто! Що ти тут робиш?
Я в порядку, діти.
-Я одужаю. -Точно?
Налякав ти нас.
Усе буде добре.
-Хорхіто? -Так?
Ти знаєш, я не їстиму це лайно.
Ти ж щось приніс.
Так. Приніс тобі тамале,
підійде? Я так і знав.
Бо це мене вб'є.
Не перебільшуй.
Лише одне. І годі.
Так одне. Слухай, довелося літаком летіти.
Він у порядку.
На сьогодні з візитами все.
Ідіть додому.
Ми з Ліл залишимося.
-Гаразд. Я вас відвезу. -Добре.
Поїхали.
Піду подихаю.
-Гаразд. -Добре.
-Бувай. -Бувайте.
-До зустрічі. -Бережіть себе. Так.
Добре, що твій батько в нормі.
Так, добре.
Виявилося, що мої батьки мали проблеми й приховували їх, отже…
Генрі, я не хочу повторювати їхні помилки,
тож…
Я маю тобі щось сказати.
Гаразд.
Мені…
Мені не подобається Лос-Анджелес.
Власне, я його ненавиджу.
Мій дім у Портленді,
тут мої рідні, і я не можу їх залишити.
Не знаю, як ти до цього поставишся,
-але ти знай… -Хорхе,
тепер ти — мій дім.
Якщо тобі треба бути в Портленді, то і я тут маю бути.
Тепер ми сім'я.
Справді?
Так.
Гаразд. Для ясності,
ти кинеш роботу в Лос-Анджелесі й повернешся зі мною.
Просто зараз.
Там стільки сонця.
Я запрошую людей піти випити,
але насправді я цього не хочу.
Учора я назвав будинок
за два мільйони дешевим.
Мені не подобається той, ким я стаю.
Мені бракує Портленда.
І, безумовно, твоєї родини.
Слава богу.
Якщо я ще раз почую, що хтось розпочинає подкаст,
я просто з'їду з шосе.
Насправді.
Я кохаю тебе.
І я тебе.
І саме тоді я збагнула, що ви — моя сім'я,
і я хочу вас познайомити.
Я зараз заплачу.
Круто, що такий чолов'яга плаче.
Поясни текілу.
Це частина старого ритуалу під назвою
«моя мама любила її пити».
А сирний хліб?
Цікавий факт. Бачиш…
батько любив його їсти.
Він смачно пахне, тож…
Мої батьки були цікавими.
Вони все робили разом,
навіть захворіли й померли одночасно.
Саме тому я стала онкологом.
Мені шкода…
бо мені здається, що вони мене б прийняли.
Думаю, вони здебільшого просто боялися.
Хвилювалися, що не зустріну кохання, не кажучи вже про дітей.
І тепер у мене є ви двоє.
Ідіть сюди!
Ви обидві.
-Я за це вип'ю. -Так, гаразд.
-А мені можна? -Ні.
-Нехай. -Будьмо.
Будьмо.
Тоді я візьму це.
Міцна.
Сирний хліб, текіла, дві улюблені людини — це найкращий день.
Це Сантьяґо. Залиште повідомлення.
Привіт, Санті. Це Ліл.
Вибач за вчорашнє.
Але я дзвоню не через це.
У мого тата був інфаркт.
З ним усе гаразд, але…
Я не знаю, навіщо дзвоню. Гадаю…
просто хотіла поговорити з тобою.
Ти прийшов.
Звісно, прийшов.
-Звідки ти дізнався, що я… -Соль.
Як він?
Добре.
Стабільний.
Він одужає.
-Добре. -Так.
Твій тато — міцний горішок.
Я скучив за тобою.
Саме це я мав сказати вчора.
Сумую за запахом твого волосся,
коли ти лежиш на мені, поки я читаю.
Хоча воно заважає читати
і я не бачу, на якій я сторінці.
За тим, що, незважаючи на свій огидний голос,
ти однаково співаєш.
Гучно, дуже гучно.
Як ти щосили намагаєшся бути доброю до людей,
що цього не заслуговують,
але ти…
завжди знаходиш у них щось хороше.
Слухай, я не знаю,
чи зможу жити, наче життя — це диво.
Але я можу жити так,
наче диво — це ти.
Бо ти і є моє диво, Лілі Діас.
Я не можу жити без тебе.
Дідько,
це було гарне вибачення.
24 ГРУДНЯ
Л — це любий погляд твій
Ю — це юність у душі
Моїй
Б — це безліч чудес
І дивовиж
А — адже обожнюю
Тебе надалі я все більш
Любов — це все, що я даю
Тобі
Любов — це не гра на дві
Душі
Любов усе здолає
Серце бери, воно тебе чекає
Любов — для мене і для тебе
І тебе
-Не забагато? -Я не…
У мене є плітки.
Кажи, мамо.
Я прибиралася після вечері
й знайшла на підлозі ось це.
Це обручка?
Як гадаєте, хто з моїх онуків сьогодні заручиться?
Погляньмо.
Переклад субтитрів: Дар'я Масенко
Творчий керівник Марія Цехмейструк