КНИЖКИ
З любов'ю
4 ЛИПНЯ
А що тут у нас?
О боже, не розгортай це.
Зажди.
Ти гарна навіть у бісовому шкільному фотоальбомі.
Зажди, ти цитуєш «Сутінки»?
Я з іронією.
Я тут іронії не бачу.
Зараз це звучить іронічно, отже я виграла.
Як сказала велика філософиня і поетеса Стефані Маєр:
«Якщо всі дороги ведуть у пекло, насолоджуйся шляхом».
Лихо. Люди, стережіться,
у нас задирака, що цитує «Сутінки».
Іди-но сюди, і я покажу тобі задираку.
Привіт?
Гаразд. Годі.
Пара, яка ладнає під час переїзду.
Огидно. Мене від вас нудить.
І тобі привіт.
Можеш блювати на килим, щоб не довелося його брати.
Агов!
Я хочу одразу вас попередити.
Я не дуже вправно підіймаю речі.
Це не моє. Проте я приніс вам подарунок.
Біблію?
Бо ви збираєтеся жити разом, у гріху.
-Гаразд, Папо Хорхіто. -Ти розгорни.
Гаразд.
-Круто! -Облиште, це не справжня Біблія.
-Дякую. -Прошу.
Ти останній чоловік, з яким я жила.
Так. І нічого не зміниться,
хіба що менше хореографії Destiny's Child.
Можливо, хоча…
Так. Годі. Тут я дотепник.
Гаразд. Розслабся, дотепнику. Гаразд.
-Піду завантажувати фургон. -Гаразд. Люблю тебе.
І я тебе.
-Я повернуся. -Так.
До зустрічі.
Якщо він так робить, коли просто йде вниз,
я знати не хочу, що буває, коли він іде на роботу.
Так. У цій квартирі немає місця, де б ми не займалися сексом.
Хорхе, усе здається таким правильним.
І легким! Ніхто не каже: «Я ж говорив».
Ми рідко сперечаємося, хочемо однакових речей.
А найкраще те, що його не треба просити прибрати.
-Знаєш, як це заводить? -Знаю.
Я справді знаю, як це заводить. Просто…
Тобі не здається, що все відбувається занадто швидко?
Добре, що ти турбуєшся, але я справді щаслива.
Годі про мене. Поглянь на себе! Важливий день.
Невже ти вмовив тата відкрити тобі фудтрак.
Наполегливість — моє друге ім'я.
-Я пишаюся тобою. -Дякую.
А ще я злюся, що ти вкрав усіх кузенів.
Кузени — одна з переваг латиноамериканців.
Дармова робоча сила.
Сфоткаймося. Ходімо.
Дякуємо за сьогоднішній сеанс.
Дивно, що ви не захотіли перенести зустріч через свято.
Не вважаю Четверте липня святом.
Цю країну збудували на крові та вкрадених землях,
і я маю потягувати пиво з хлопцями, щоб це відсвяткувати?
Облиште.
У Конституції чітко сказано.
Цей день для білих чоловіків, що мають власність,
а я — чорна жінка, що орендує житло.
То як минув цей тиждень?
Дуже непогано.
Було кілька проблем.
Я їхав в авто, побачив пару бігунів і згадав той випадок.
Але ми поговорили,
і мені здається, що ми вирішили проблему.
Так.
Я рада, що він підняв цю тему.
Чудово.
Не відкладаєте обговорення проблем.
А як щодо фізичної близькості?
Більше обіймаємося.
Ми ще не пройшли стадію обіймів?
Ви сказали мені, що ви обидва хочете фізичної близькості,
а прогресу немає.
Просто в ресторані купа справ.
І наш син відкриває фудтрак.
Власне кажучи, сьогодні. Ми схвильовані.
А донька переїжджає до свого хлопця.
Зараз у нашій родині багато метушні.
Так.
Як на мене, то це відмовки.
Ви явно уникаєте сексу.
Якщо хочете, я дам завдання, що може допомогти.
Гаразд.
Приділіть цілий день тільки одне одному.
Ні родині, ні ресторану. Тільки собі.
А щоб вам допомогти у спальні,
чи де вам зручніше займатися коханням…
Я не осуджую, я чула всяке.
Спробуйте це.
-Гральні кубики? -Секс-кубики.
Кидаєте і робите те, що на них випаде.
Трохи сумно, що для сексу нам потрібні кубики.
Але це так, Хорхе.
Це так.
Ми приїдемо туди за десять хвилин.
Любий, я не кваплюся.
Крім того, мій водій — красень, немов чорт.
Припини, я вже зашарівся.
Я так хочу познайомити тебе з Чарлі.
Знаю. Я відчуваю, що готова.
Буде дуже круто. Я маю щось знати?
Вони дуже люблять малювати, тож готуйся бути їхньою моделлю.
День буде просто чудовим.
Твої друзі приїдуть, я почистив басейн,
і погода просто ідеальна для забавок на пляжі.
Забавки на пляжі?
Не таких забавок, але… До цього ми ще повернемося.
У нашому районі
проводять дурні ігри на Четверте липня.
Цього року нарешті ми з Чарлі переможемо
в парних перегонах.
Ми взяли суперсильний захисний крем?
Так, мій білий бідолахо.
Два флакони. SPF 600, щоб ти не втратив свій блідий блиск.
Дякую.
Я тяжко працював над цим.
Що? Який величезний.
Дідько.
А я в дешевих шльопках.
Ходімо.
Кузени — просто молодці! Може, слід їм заплатити.
Ти їм не платиш?
І… опублікувати.
Лайків немає.
Їх не буде, бо я невдаха і все втрачу.
Гаразд.
Люди прийдуть.
Фудтрак просто супер.
Твоя тяжка праця принесе плоди, повір.
Коли твої батьки прийдуть?
Я їм заборонив сьогодні приходити.
Я не хочу, щоб вони щось бачили, доки все не буде ідеально.
Я не можу підвести батька, розумієш?
-Якщо нічого не вийде… -Хорхе, припини.
Дихай ніздрями по черзі.
Починай через три, дві, одну.
Дякую. Мені краще.
Чому ти завжди такий спокійний?
Ти чекаєш на підвищення кілька місяців
і жодного разу не психанув.
Просто я зрозумів, що виходити із себе непродуктивно.
Краще зберегти енергію для хорошого.
Як-от, щоб бути разом зі своїм крутим хлопцем,
коли той відкриває свій чудовий фудтрак.
Що б я без тебе робив?
Ти цього ніколи не дізнаєшся.
-До роботи. -Так, босе.
Угадай, хто купив твій улюблений сік.
Ти намагаєшся стати найкращим хлопцем року?
Ти цього варта.
Ти диви, майже готово. Ще кілька коробок — і все.
І диван.
І диван?
Не знав, що ми беремо диван.
Боюся, його нікуди ставити.
-Знайдемо, коли викинемо твій. -Викинемо мій диван?
Чому мій? Він новіший.
Твій такий старий, він схожий на бабцю,
що роздає цукерки.
Але мій значно зручніший, бачиш?
До того ж викидати гарний диван тупо.
Гаразд.
Може, так?
Ми привеземо диван,
поглянемо на нього там і вирішимо.
Тобто я маю спустити диван по сходах з другого поверху,
підняти його у фургон, провезти через місто,
занести по сходах нагору, лише щоб побачити, як він виглядає?
Так.
Я попрошу батьків допомогти нам занести його.
Ми впораємося, жодних проблем.
Ми зі всім упораємося.
Гаразд.
Засос?
Та ну на фіг.
Дідько!
Я гадав, що ми вже старі для засосів, але ці кубики можуть згодитися.
Я зберігала це для особливого випадку.
Але я не думала, що таким випадком стануть порнокубики.
Гаразд. Хай кості підкажуть, яка секс-комбінація нас чекає.
Гаразд. Я почну.
«Лизати… ступні».
Не хочу починати буквально не з тієї ноги,
але це мене не заводить.
І мене. Я весь день ходив без шкарпеток.
-Не хочу, щоб ти через це проходила. -Ні.
-Гаразд, ще раз. -Так.
«Масажувати… ногу».
Це я можу.
Добре.
Ось так.
Готовий?
Гаразд.
Приємно.
Дуже приємно.
Продовжуй, а я кину.
Гаразд.
«Цілувати шию».
Гаразд.
Так, любий.
Приємно.
-Я вимкну звук. -Гаразд.
-Це Лілі. Треба взяти. -Ні, ми передзвонимо.
Гаразд.
Зажди. Вона переїжджає. Візьми.
Ліл. Що таке?
Так, ні.
Звісно, ми приїдемо.
До зустрічі.
Ми їм потрібні.
Вони…
Це лише на кілька хвилин, і ми відразу повернемося.
Було приємно.
Дуже приємно.
Допоможемо дітям і відразу повернемося.
Ми впораємося!
Але лише на 30 хвилин. Увімкну таймер.
Гаразд.
Люба, я…
Я знаю, що тобі треба перевдягнутися,
та не забудь надіти це, коли повернемося.
Щоб я негайно ж це зняв.
Добре.
Де мої штани?
Не знав, що в мене є лимони.
Немає. Я підготувалася.
Тату…
Чарлі! Я скучив, дитино. Ти як?
-Добре. -Гаразд.
Соль, Чарлі. Чарлі, Соль.
Ви найкрутіші люди, яких я зустрічав.
Дуже рада нарешті познайомитися.
Чула про тебе лише найдивовижніше.
Так, круто. Мені теж дуже приємно.
Дякую, що дозволила провести вихідні з вами.
Я привезла подарунок.
Фотоапарат «Полароїд».
Дуже хотіла такий у твоєму віці.
Дякую.
Обновімо його груповим селфі?
Чудово! Принесу дещо з другого холодильника.
-У тебе два холодильника? -Так.
А ви відпочивайте й знайомтеся ближче.
Так чудово. Я такий радий!
Я думала, може, ми…
Я розпакую речі. Побачимося.
Диван треба було ставити останнім,
щоб потім дістати першим, але я спокійна й стримана.
Ти вже вп'яте це повторюєш.
Не схоже, що ти спокійна чи стримана.
Допомога прибула!
Тепер нам не треба купляти туалетний папір. Ніколи.
Дякую, тату.
Ми завжди приносимо подарунки, а в гаражі більше нічого не було.
У нас лише 30 хвилин, та ми допоможемо.
Усе що треба.
На жаль, нам треба занести диван,
тому спочатку треба дістати всі коробки.
Не вірю, що ти забрала старий диван.
-У Сантьяґо гарний диван. -Ти про що?
У Лілі найзручніший диван у світі.
Не можна викидати хороший диван.
Смачного!
Їжте.
У лікарні сказали, що подзвонять лише за потреби.
Вибачте.
Я зараз повернуся.
Я чула, ти любиш малювати.
О боже. Обожнюю понад усе у світі.
Якби я повернулася в час, коли мені було вісім років.
Гаразд.
Я в захваті від твоєї зачіски. Ці пасма просто супер.
Хочу все зголити. Тільки маму треба вмовити.
Знайомо.
Тато в усьому мене підтримує.
Мама теж.
Вона любить фарбувати й вкладати моє волосся. Тож…
Ні, звісно, авжеж.
Я маю на увазі, що круто поговорити з іншими квірами.
Пізніше підійдуть мої друзі, моя квір-родина…
Можемо позависати, якщо хочеш.
Та ні. Усі мої друзі теж квіри.
А тобі вже скільки? Типу 50?
Знаю, що я дуже невчасно,
але мені треба в лікарню.
Вибачте.
Я все розумію.
До того ж ми зможемо ближче познайомитися, так, Чарлі?
Забий. Гадаю, пляж нікуди не дінеться.
Дякую за розуміння.
Тому ви мої улюблениці.
Гаразд, повернуся, як тільки зможу.
Гаразд.
Бачите? Класно.
Ми дивимося на одне й те саме?
Мамо? Тату? Що ви думаєте?
-Ні. -Ні.
І 30 хвилин минули.
Рятівний дзвінок.
Але треба ще кілька коробок занести.
Ненавиджу залишати незакінчену справу.
Але в нас є інша справа, яку також треба закінчити.
Звісно. Ти права. Треба йти. Ми йдемо.
Так, бувайте.
О боже, дуже вам дякую за допомогу.
-Люблю вас. -Злазь з дивану.
-Дякую. -Так.
-Жодних проблем. -Далі ми самі.
Чудово.
Я ще не бачив кімнати Лілі.
Де вона спатиме?
Жартую.
Тату!
Так.
УРОЧИСТЕ ВІДКРИТТЯ! «КАСІТА»
-Даруйте. -Ти це бачиш?
Я геній, правда ж? Звісно, геній.
Тебе немов на емоційній гойдалці розхитує.
Годі.
Але так. Ти геній.
Вітаю тебе.
Ні.
Вітай нас. Усі обожнюють твою стійку з напоями.
Схоже, що ми з тобою — ідеальна команда.
А як щодо цього?
Треба зберегти цей момент,
щоб ти пам'ятав, як мене любиш,
коли я знову забуду кульки для сушіння в пральні.
-О боже. Хорхе, я… -Що?
-Я отримав роботу. -Справді?
О боже, чорт забирай, це чудово.
-Що? -О боже.
Це найкращий день. Ми наче подружжя зірок.
Посуньтеся, Саро Полсон і Тейлор Голланд.
Я буду Сарою Полсон.
-Блін. -Забирай Сару Полсон.
Голланд Тейлор шикарна.
Робота в іншому місці.
Де, в іншому районі міста?
Ні, в іншій частині країни.
У Лос-Анджелесі.
От лайно, любий. Мені шкода.
Так, але нічого.
Ти можеш скористатися цим, щоб знайти щось інше тут.
-Як тобі та буржуйська… -Зажди. Що ти кажеш?
Це чудова можливість.
Зарплатня майже вдвічі більша.
Але це в Лос-Анджелесі.
Ти ж не…
Ти ж не збираєшся прийняти пропозицію?
Хорхе, це може стати поворотом у моїй кар'єрі.
І ти поїдеш із Портленда?
Я… принаймні хочу подумати про це.
Ти розумієш, що поїхати з Портленда значить поїхати від мене?
Моєму мозкові зараз важко
перетравити цю новину, тож я піду викладу сторіз.
Хіба не можна залишитися ще на 45 хвилин, щоб допомогти?
Ми обіцяли, що проведемо один день разом, лише вдвох.
-Я не можу зробити це сама, Хорхе. -Просто…
-Агов. -Агов.
Я стараюся, Бі.
Але я маю зізнатися.
Я постійно уявляю тебе з ним.
Що ти уявляєш?
Як ми біжимо поруч?
Бо більше нічого не було.
Я не хочу цього, але я тільки про це й думаю.
Він у светрі з Гарварду розповідає
про «квадранти цифрової реклами».
О боже, ти заґуґлив його?
Не бери в голову.
Навіщо ти це робиш?
Бо не можу штрикнути його ножем.
Хорхе! Тобі треба припинити.
Ти ставишся до мене, наче я зрадила тебе
й переспала з ним, хоча цього не було.
-Ти б переспала! -Ти не знаєш цього!
Я взяла відповідальність на себе за свою вину.
І просила вибачення тисячу разів за те, що створила безлад.
І я намагаюся помиритися з тобою.
Годі вдавати із себе жертву зради, якої не було.
Це однаково зрада. І мені боляче.
Я гарний батько, я гарний зять.
Не розумію, що я зробив не так.
Мені було самотньо.
-Ми ж постійно разом. -Так, як приятелі.
Ми або в ресторані, або на сімейних святах, але не вдвох.
Ми вже давно не влаштовували романтику.
А тепер…
Мені ще самотніше,
бо не знаю, чи ти хочеш зберегти наш шлюб.
Чи його…
ще можна зберегти.
Питання.
У твоїх батьків усе гаразд?
Я бачив, як вони сваряться.
Ти помиляєшся.
Вони найщасливіше подружжя, яке я знаю.
Гаразд.
До речі.
Ти була права про розвантаження коробок.
Якщо це хитрощі, щоб я сказала, що помилялася про диван,
то не дочекаєшся.
Я б хотів думати на кілька кроків уперед, шахістко, але ні.
Ти була права.
А я помилявся та розумію, що поводився, як йолоп,
а я не хочу так до тебе ставитися.
Іди-но сюди.
Нічого страшного.
Переїзд викликає стрес.
Може, навідаємося до фудтрака Хорхе?
Підтримаємо його й перекусимо, а потім закінчимо розбирати речі.
Гаразд. А коли розпакуємо речі,
я можу розпакувати щось інше.
Після спонтанного вибачення комусь точно перепаде.
І хто тепер великий шахіст, люба?
Що?
Слухай, я розумію.
Усе це для мене дивно, а для тебе, мабуть, ще дивніше.
Чуваче, ти мене не знаєш.
Ми обидва квіри, але не мусимо бути найліпшими друзями.
Ти подобаєшся татові.
І це круто, бо до тебе він був схожий на кислий лимон.
І ти наче нічого.
Але він вбив собі в голову,
що в нас із тобою відразу виникне магічний зв'язок,
бо ми обидва ненавидимо гендерну бінарність чи щось таке.
І якщо ти думаєш так само, сьогодні не твій день.
Отже, годі так старатися.
Я буду біля басейна. До зустрічі.
Чарлі, зажди.
Батьківство — це твоє.
Я зробив рис із бобами, якщо ти голодна.
Я в порядку.
Ні, не в порядку.
Тобі дійсно так самотньо?
Як давно?
Пам'ятаєш, коли ми востаннє кудись ходили?
-Минулого місяця ми ходили… -Не в ресторан.
Пам'ятаєш, коли ми з тобою востаннє були на побаченні,
тільки вдвох?
Так.
Так, ми…
Ми ходили в…
Ти водив мене в «Андіну».
На мені був жовтий сарафан,
і ти сказав, що я найгарніша жінка в залі.
Так.
Бачиш?
Це було чотири роки тому.
Хай йому грець.
Я тебе ще приваблюю?
Та ти що, люба.
Кохана, звісно, так.
Ти себе бачила?
Через таких, як ти, розв'язують війни.
То що сталося?
Я… Я навіть не знаю, що сказати.
Я не розумів. Я…
-Я думав, ти щаслива. -Була.
Довгий час.
А потім перестала.
Ми присвятили себе всьому навколо.
Але не одне одному.
Я просто…
сумую за своїм чоловіком.
Хочу знову розважатися з тобою.
Хочу пробувати нове та шукати пригод разом.
Знаєш що? У мене ідея.
Зажди, я зараз.
Це…
Ґледіс залишила їх на Святвечір.
Твій тато думав, що це цукерки, і хотів їх з'їсти.
Я його вчасно зупинив, а то його б і досі не відпустило.
-Хорхе, ми не будемо їх їсти. -Чому ні?
Чому, в біса, ні?
Що скажеш? Нова пригода з твоїм чоловіком?
Скажу…
Цілу? Треба було половину.
Тепер ти. Теж цілу їж.
Гаразд.
Я от думаю: «Мені стулити пельку?»
До цієї дитини не достукатися.
Ці вихідні мали бути сповнені милими забавками.
«Забавками»!
Півроку з білим чоловіком, і вони вже кажуть «забавки».
Молодь, у неї свій новий лексикон!
Замовкни!
Гаразд. Я розумію.
А якщо вони не стали обожнювати тебе з першого погляду?
У тебе нав'язлива потреба, щоб тебе всі на руках носили…
Неправда.
Ти навіть не підеш у ресторан,
якщо тебе не любить офіціантка.
Ти й досі щотижня привозиш частування працівникам лікарні?
Ти там уже більше року.
-Думаю, вони тебе й так люблять. -Вони тяжко працюють. Заслужили.
Ти здебільшого подобаєшся людям, тому такі моменти тебе шокують.
Гаразд. Мені важко, коли мене не люблять.
А кому не важко? Я не розумію.
Я купила подарунки,
посміхаюся, розказую історії про квірів і транслюдей.
Що ще Чарлі треба?
Соль, а ти не думала спитати Чарлі?
Спитати, що вони хочуть?
У тебе ще є час, щоб все виправити, чуєш?
Це лише перша зустріч.
Наче гетеро прийшов на зустріч ґеїв і гетеросексуалів.
А ще, агов!
Ти була свідком і учасником стількох квір-драм,
тому знаєш, що не всі транслюди ладнають одне з одним.
Гадаю, треба більше проявляти цікавість і робити менше припущень.
Ваша правда.
Круто!
Чудово.
Як класно! Ти зірка! Ми всі знали це!
-Привіт. -Привіт.
Як справи?
Прекрасно.
Я пропустив би вас без черги,
але ж ви не платите.
-Гаразд. -Згоден.
-Побачимось. -Добре.
О боже, Андре та Енні одружуються!
Точняк.
Він хотів скористатися безкоштовними салютами.
Як ти міг знати й не сказати мені.
Це так зворушливо!
-Справді? -Ти не вважаєш зворушливим,
що твої найкращі друзі одружуються?
Мабуть, ти голодніший за мене.
Ні, я просто вважаю шлюб безглуздим.
Це непрактично. Дорого й абсолютно непотрібно.
Зажди. Ти хочеш сказати, що не хочеш одружуватися?
Не хочу.
Що, ніколи?
Правильно.
І що тепер? Ми будемо зустрічатися до 60 років?
«Скільки ви вже одружені?»
«Ні, ми зустрічаємося 37 років».
Я вважаю, що можна бути повністю відданим
іншій людині й без шлюбу.
Це просто папірець.
Справді?
Як і твій диплом, документи на авто
чи, не знаю, купюра в 100 доларів? Це теж папірці.
Важливо, що вони значать.
Можна сказати, що наше суспільство будується на значущих папірцях.
Так. Це фундаментальний недолік.
Не треба робити з мене дурепу за те, що я хочу того, що й більшість людей.
І я хочу, щоб чоловік, якому я присягну у вічній вірності,
-зробив те саме. -Знаєш, що клятви безглузді?
Люди постійно їх порушують. Ти знаєш це.
Окрім моїх бабусі з дідусем і батьків.
Чудово! Може, і нам поводитися,
ніби все гаразд, як це роблять вони.
Ти про що?
Я бачив сварку твоїх батьків.
Уся твоя родина щось приховує,
і боронь боже, хтось зізнається, що щось негаразд.
Якби щось було негаразд, я б знала.
Те що твої батьки розлучилися, не значить, що шлюб безглуздий.
І вони знову зійшлися!
-Хай там як, у тебе має бути надія. -Надія?
Мати надію — це одне,
а жити у фантазіях — зовсім інше.
Безглуздя, що люди дають обіцянку,
не знаючи, що буде за 20 років,
коли вони не уявляють, ким вони стануть.
Чорт забирай.
Я віддала квартиру й половину мотлоху,
бо думала, що ми на одній хвилі.
Я думала, що твій скептицизм і негатив —
це наслідки минулих страждань,
але це?
Це справжній ти.
І я не знаю, як мені до цього ставитися.
Ліл, що сталося? Привіт, Сантьяґо! Що будете?
Тако з язиком сьогодні просто вогонь.
Знаєте що? Я втратила апетит.
Піду пройдуся.
Треба поговорити.
Чого?
Слухай, пробач.
Я знаю, це занадто.
Я не хотів руйнувати твій особливий день, але…
Це грандіозна можливість для мене, Хорхе.
Я цього хочу.
Так.
Я гадав, що я входжу до списку твоїх бажань.
Ти входиш!
Тому я хочу, щоб ти поїхав зі мною.
Поїхали зі мною до Лос-Анджелеса.
Що?
Генрі, я не можу залишити свою родину.
І я тільки-но відкрив фудтрак.
Я кохаю тебе.
Будь ласка, поїхали.
Твій бізнес буквально на колесах.
Я теж тебе кохаю. Я…
Не хочу кидати це все.
Я не знаю, що це значить для нас, тож…
Тоді я теж не знаю.
Агов. Можна посидіти поруч?
Це вільна країна.
Отже, я була трохи докучливою?
Ти права. Я не знаю тебе.
Ти із цього дивного й сміливого покоління,
зараз усе не так, аніж у моєму дитинстві.
А як було тоді?
Усе було не таким відкритим, як зараз.
У мене не було друзів-квірів, принаймні відкритих.
І я не бачила ні квірів, ні транслюдей у своєму оточенні.
Цими вихідними…
Я намагалася бути дорослим, якого поруч зі мною не було.
Я не злюся на тебе чи щось.
Справа… Справа не в тобі.
Цей будинок особливий для мене.
Тут завжди було легко.
Навіть коли торік стався пубертат і тіло почало змінюватися,
я просто стрибала в басейн і лежала на воді.
У воді не треба бути хлопцем чи дівчиною
чи вдягатись певним чином, чи хвилюватися, що побачать люди.
Я просто є.
Знаєш, що дивно?
Що?
Ти кажеш, що не мала підтримки в дитинстві.
А в мене її забагато.
Я знаю, це привілей, але мамі необов'язково
кидати мені посилання на магазин трансперсони на Etsy.
Отже… Я приїхала сюди, а тут ти намагаєшся зблизитися,
мене це трохи відштовхнуло.
Пробач.
Нічого.
Зізнаюся.
Мені досі… досі подобається малювати.
Дуже сильно.
Може, пізніше я тобі покажу свої малюнки.
Я тільки за.
Увага всім!
-Приходьте на пляж… -Вони починають?
-Тато ще не повернувся. -Забавки починаються.
У мене ідея.
Ходімо.
Не віриться.
Мої батьки поїхали з міста, а я прийняла наркотики.
Ми прийняли наркотики, ми бешкетники.
Щось відчуваєш?
Ні.
Щоб я більше не робив припущень,
як ти хочеш провести решту свого життя?
Якщо згадати,
то ми мріяли піти на пенсію,
може, купити дім на узбережжі,
допомагати Лілі й Хорхе з дітьми.
Ти все ще цього хочеш?
Знаєш що?
Просто приємно, що ти спитав.
І так.
План гарний.
Звучить чудово.
А також я хочу бути людиною, яка розгадує кросворди.
І дійсно їх закінчує.
А ти?
Я хочу повністю переробити ще одне авто.
Іншого «мустанга».
Але я б не їздив.
Я б сидів у ньому й вдихав аромат. Просто…
А я можу сидіти поруч в авто й розгадувати кросворди.
Так. Було б чудово.
Так, мені подобається.
Столиця Норвегії?
Чотири літери.
Осло.
Ос-ло.
Яке смішне слово.
Правда?
-Ос-ло. -Ос-ло.
О боже! Здається, я під кайфом.
Так весело.
-Знаєш що? -Що?
Наша психологиня пишалася б нами.
Знаєш, від чого вона б ще більше пишалася?
Уперед!
Уперед, Чарлі!
Вони виграли!
Так! Вони виграли!
Лікар-красунчик! Ти приїхав!
Ви, мабуть…
Привіт!
Агов.
Ти гарно тут усе облаштував.
Для тебе.
Ми обоє можемо мати те, що хочемо.
Справді?
Скажи, що хочеш залишитися.
Звісно, я хочу залишитися.
Здебільшого, бо не матиму сил
для переїзду ще протягом року.
У нас явно є проблеми, з якими треба розібратися.
Так.
Я хочу розбиратися з ними разом.
І я хочу розбиратися разом.
Хочеш охрестити новий диван?
Тільки якщо охрестимо старий.
-Давай без любимчиків. -Так?
Так.
Іди-но сюди.
То веди мене.
Покажи свій сексуальний прес.
Було неймовірно.
Я так за цим скучила.
Хорхе?
Що сталося?
Бі…
Думаю, що не зможу забути.
-Що? -Мені… Мені шкода.
Переклад субтитрів: Дар'я Масенко
Творчий керівник Маша Цехмейструк