‫מנסרה‬
‫"הילד הסמיק ודחה את החיזור של הנימפה.‬
‫"אבל ללא חת, בזמן שהתרחץ באגם,‬
‫"היא חיבקה אותו וביקשה מהאלים לעולם לא להיפרד ממנו.‬
‫"משאלתה הוענקה לה, ומאז והלאה, גופם הפך ליצור אחד.‬
‫"חצי גבר וחצי אישה."‬
‫שמונה שנים לפני כן‬
‫"הרמאפרודיטוס ביקש אז את הוריו, הרמס ואפרודיטה:‬
‫"'מהיום, כל זכר שמתרחץ במימי הנימפה,‬
‫"'גם יקבל תכונות של אישה.'‬
‫"וכך היה."‬
‫נו, תן לי את הספר.‬
‫עד איזה עמוד?‬
‫ההווה‬
‫- עמוד 85. - עמוד 85...‬
‫"עצומת הזכויות".‬
‫שנת 1628.‬
‫מה כתוב בה?‬
‫כאילו...‬
‫די למיסים?‬
‫לא.‬
‫אתה לא רוצה להישאר בבית?‬
‫לא.‬
‫אתה?‬
‫מה יש?‬
‫עלה לי רעיון.‬
‫מה?‬
‫אם אתה רוצה להרוויח קצת כסף, אתה יכול לעבוד בסדנת הזכוכית.‬
‫מתי אני אלמד?‬
‫אתה יודע כל מה שלימדו השנה, נכון?‬
‫אימא שלך תאסוף אותך ב-13:00.‬
‫יופי. תשפשפו את הבלון בלבד.‬
‫תשפשפו אותו. גם אתם.‬
‫היי.‬
‫תשפשפו אותו.‬
‫אתה כועס עליי?‬
‫- קצת. - למה?‬
‫נינה. את רוצה לצאת?‬
‫- לא, סליחה. - יופי.‬
‫עכשיו אני מחזיקה את הבלון קרוב לזרם המים, ו...‬
‫רואים?‬
‫- היי! - החוצה, מיד!‬
‫- זאת לא אני. זה היה ריזוריו. - לא נכון.‬
‫אל תצחיק אותי.‬
‫החוצה, שניכם. אני לא רוצה לראות אתכם!‬
‫החוצה!‬
‫היא החברה הכי טובה שלי. לא יכולתי להגיד כלום.‬
‫מה אם זה היה יום שבת כשהוא היה לבד?‬
‫מה אם הוא שוב היה עושה משהו טיפשי?‬
‫לא ידעתי שהוא היה לבד בבית.‬
‫את יודעת שמרקו מדבר רק איתי.‬
‫זו הייתה החלטה שלה אם לספר לו.‬
‫אסור היה לי להישאר ברומא.‬
‫לא חשבתי על זה באותו רגע. אני מצטערת.‬
‫בסדר.‬
‫רוצה לדבר על זה אחרי הלימודים?‬
‫אמרתי לך. אני כבר לא יכול לצאת.‬
‫עד מתי?‬
‫- מי יודע? - מה זאת אומרת, מי יודע?‬
‫אני מצטער.‬
‫לא נראה שאתה מצטער.‬
‫נינה, בבקשה. אל תתחילי.‬
‫בסדר.‬
‫אני מבינה.‬
‫ביי.‬
‫מה זאת אומרת, ביי?‬
‫אם מישהו לא עושה מה שאת אומרת, את בורחת?‬
‫אני בורחת?‬
‫תסתכל עליי, אנדראה.‬
‫אני בורחת?‬
‫לך תזדיין.‬
‫- זה היה ככה קרוב... - היי.‬
‫- היי. - היי.‬
‫הכול טוב?‬
‫כן.‬
‫זה היה טוב.‬
‫- כמה זמן? - תעשה את זה בתחרות, ותראה.‬
‫- בחייך. - לך לעשות כמה מתיחות, קדימה.‬
‫מריקה. גם אילו לא עונה.‬
‫אתקשר לדני שוב.‬
‫מה לעזאזל הם רוצים?‬
‫טוב...‬
‫למה הבאת שק שינה?‬
‫- אמרנו "נעולים בפנים". - כן, אבל לא חייבים לישון שם.‬
‫בחייך, אחי.‬
‫תצפה בסרט התיעודי שלהם.‬
‫הם נשארו בווילה במשך חודש כדי להקליט את האלבום.‬
‫איך אנחנו קשורים ל"מונסקין"?‬
‫לא קשורים. אבל ככה עושים אלבום.‬
‫כולם ביחד, יום ולילה.‬
‫בסדר, אבל הייתה להם בריכה. אין לנו אפילו שירותים.‬
‫- אגיד לך משהו. - מה?‬
‫אם הייתי צריך לבחור בין השניים, הייתי בוחר בצריף.‬
‫- באמת? - כן, הצריף הוא הקן שלנו.‬
‫הוא ה"צ'כונה" שלנו. אני נשבע, לעולם לא אעזוב אותו.‬
‫אל תיעלב אם לא אישן כאן.‬
‫ברור שאני איעלב.‬
‫היי, מה הרעש הזה?‬
‫לא יודע.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫ויטוריו.‬
‫יש בעיה קטנה.‬
‫הם לא היו צריכים לשלוח התראה מראש או משהו?‬
‫הם שלחו. הדוד שלי אמר לא לדאוג, שיש לו חברים בעירייה.‬
‫איזה חרטטן.‬
‫כן.‬
‫- חבר'ה, יש לי המון. רוצים קצת? - גם לי יש קצת.‬
‫קח.‬
‫הם נראים טוב ביחד.‬
‫רוצה קצת, דני?‬
‫היי.‬
‫איך אתה?‬
‫בסדר.‬
‫אתה בטוח?‬
‫אתה מתנהג מוזר לאחרונה.‬
‫מה איתך?‬
‫אני בסדר.‬
‫אני חושב שדניאלה פרש.‬
‫דואר נכנס אימייל חדש מדניאלה טראמט‬
‫סליחה, אני צריך לעשות שיחה.‬
‫בסדר.‬
‫סליחה על הדבר האחרון שכתבתי. הייתי נסער והרגשתי מרומה.‬
‫אני בטוח שאפשר להבין אותי.‬
‫כיוון ששלחת לי תמונה של נערה מסבאודיה,‬
‫אז הבית שלך בטח גם בסביבה.‬
‫הייתי רוצה לפגוש אותך. לא משנה מי את או אתה.‬
‫היי.‬
‫איפה השקיות שהיו כאן?‬
‫אני חושב שהשתמשתי בכולן.‬
‫בסדר.‬
‫- אני יכול לרוקן אחת. - אני אחשוב על משהו. אל תדאג.‬
‫החבר שלך סיפר לך שעזרתי לו?‬
‫מי? אנדראה ריזוריו?‬
‫עשיתי את זה כי הוא חבר שלך.‬
‫מבחינתי, אתה יכול לעצור אותו עכשיו.‬
‫אבל תודה.‬
‫זאת משקפת ראיית הלילה הסובייטית המפורסמת?‬
‫נעשה בה שימוש באפגניסטן. היא פריט אספנות.‬
‫- אני יכולה להסתכל? - ברור.‬
‫- איך משתמשים בה? - אראה לך.‬
‫רגע. אז...‬
‫זו אמורה להיות הדרך הנכונה.‬
‫את יודעת, לא הצלחתי לגרום לה לעבוד.‬
‫אני חושב שעבדו עליי.‬
‫אתה אידיוט, דניס.‬
‫אבל אהבתי אותה.‬
‫אם אתה רוצה, אני יכולה לעזור לך להוריד את הדברים שלך למטה.‬
‫באמת?‬
‫תודה.‬
‫בסדר. בוא נלך.‬
‫היי, רמירז. אל תתערבי.‬
‫למי אכפת ממך, סמי?‬
‫אתה יכול לראות משהו?‬
‫מה אני אמור לראות?‬
‫עבודה של לילה שלם.‬
‫- אתה יכול לראות את זה מכאן. - אמרתי לך. שים את זה כאן למטה.‬
‫איך אני יכול לקרוא אותם?‬
‫תמציא משהו. זרוק עט או משהו.‬
‫- טוב... - אני צריך ללמד אותך הכול? תזדרז.‬
‫בוקר טוב.‬
‫מה זה?‬
‫ציפית של כרית.‬
‫הדברים שלך בפנים.‬
‫נינה. למה את מתנהגת ככה?‬
‫בוקר טוב.‬
‫תמיד מרים את הכדורים המזוינים האלה.‬
‫- אתה תמיד שוכח אותם. - טוב...‬
‫היו לנו דברים לעשות, נכון?‬
‫- מה? - בוא נלך.‬
‫היי, קארו.‬
‫- היי. - היי, קארו.‬
‫- אפשר? - כן.‬
‫אתה צריך עזרה?‬
‫מה שלומך?‬
‫האמת... אני לא מצליחה לישון הרבה.‬
‫גם אני לא.‬
‫יש לי קונסילר לשקיות שמתחת לעיניים, אם אתה רוצה.‬
‫אני באמת מצטערת.‬
‫חשבתי על זה הרבה.‬
‫למרות שאנחנו קצת שונים...‬
‫אני נהנית להיות איתך.‬
‫רציתי לומר לך את זה.‬
‫את נהנית להיות איתי כמו שהיית נהנית להיות עם גור פנדה.‬
‫למה?‬
‫זאת לא אשמתך.‬
‫תמיד התייחסו אליי ככה. ולא נלחמתי בזה.‬
‫בכל פעם שהייתי מסוכסך עם מישהו, הייתי מתנהג כמו משוגע.‬
‫ואז הוא היה נסוג ומתייחס אליי כמו לילד.‬
‫זה עצוב.‬
‫אני לא מתייחסת אליך כמו לילד.‬
‫אמרתי לך מיד מה עשיתי.‬
‫ומתי סיפרת לי?‬
‫כשהתנהגתי כמו קלימרו וריחמת עליי.‬
‫בחייך...‬
‫אני כבר לא יכול לסבול את עצמי ככה.‬
‫גם אני כבר לא יכולה לסבול את עצמי ככה.‬
‫תמיד שנאתי את זה.‬
‫רוצה לשחק?‬
‫אני צריך ללכת לבריכה.‬
‫- אנדראה. - היי.‬
‫תעמיס עוד זכוכיות או שתסיים רק מחר.‬
‫להעמיס את כל הוואן?‬
‫לא, שלושה ואנים. השאר יגיעו בקרוב.‬
‫- הלו? - היי, אנדראה. זה ראפה.‬
‫היי, אני יכול להתקשר אליך בעוד דקה?‬
‫כן, אבל יש לי שיעור בעוד חצי שעה.‬
‫- כן, בסדר. - בסדר, ביי.‬
‫מה קורה? אתה עייף?‬
‫לא, סליחה, דוד. רק רמת סוכר נמוכה בדם.‬
‫- רמת סוכר נמוכה? - כן.‬
‫הנה. קח שוקולד מהמכונה.‬
‫תודה.‬
‫נו? תגיד לי, אני סקרן.‬
‫- איזה שיעור זה? - זו כיתת אומן על המטבח האסייתי.‬
‫מגניב.‬
‫- אתה רוצה להיות טבח? - אני כבר טבח.‬
‫אנדראה. אתה רוצה לספר לי?‬
‫- אין לי הרבה זמן. - בסדר.‬
‫אני אסכם.‬
‫כתבתי לדניאלה שמה שסיפרתי לו היה קשקוש.‬
‫בהתחלה הוא התעצבן, אמר לי ללכת להזדיין.‬
‫אבל אז הוא ביקש ממני להיפגש.‬
‫אתה לא רוצה לפגוש אותו?‬
‫לא.‬
‫אני מתבייש.‬
‫מה אתה רוצה שאני אגיד לך?‬
‫אתה יכול להסתתר כל חייך. אבל אלה חיים מחורבנים, תאמין לי.‬
‫אני יודע.‬
‫אחזור אליך.‬
‫- היי. - היי, אבא.‬
‫אתה מרגיש לא טוב?‬
‫אני לא מאה אחוז. אבל אני ארגיש טוב יותר.‬
‫אתה בטוח? אולי עדיף ללכת הביתה.‬
‫לא, אבא, אל תדאג. אני אחזור לשם.‬
‫בוא הנה.‬
‫שמונה שנים לפני כן‬
‫לא, אתה בסדר.‬
‫תתקרב. תייבש את עצמך בחימום.‬
‫- אתה מצליח? זה עובד? - קצת.‬
‫למה עשית את זה?‬
‫תגיד לי!‬
‫אם תצעק, אני לא אגיד.‬
‫ברור שאצעק.‬
‫אתה בורח מהבית, חוצה את גדר התיל‬
‫וקופץ לאגם, שמורת טבע מוגנת.‬
‫אני לא יכול לקבל בן נורמלי? לא!‬
‫לא הייתה גדר תיל במקום שבו טיפסתי.‬
‫תשתוק. תגיד לי למה עשית את זה!‬
‫היי! אני מדבר איתך. אתה יכול לדבר?‬
‫אני לא יודע...‬
‫ההווה‬
‫מה הדברים האלה?‬
‫אתה יכול לעצור בצד?‬
‫בבקשה?‬
‫אני אספר לאימא ולמרקו.‬
‫הנעליים האלה נוחות בכלל?‬
‫זליה גם את קיבלת המון עוקבים‬
‫אחרי הקליפ?‬
‫אני שונאת אותך!‬
‫לא קיבלתי.‬
‫עדיין עצובה מאוד?‬
‫מישהו מכם יכול להסיע אותי לאנשהו?‬
‫מותק, כבר כמעט חצות.‬
‫בבקשה.‬
‫- ביי, אבא. תודה. - ביי.‬
‫את יכולה לצאת למרפסת של אימא שלך, בבקשה?‬
‫יום הולדת שמח!‬
‫תודה.‬
‫- תעלי או שאני ארד? - הבאתי את הפיג'מה שלי.‬
‫הבאתי לך חליטה.‬
‫אני גם רוצה לפגוש אותך, אבל עליי לומר‬
‫שכפי שאולי ניחשת, אני בחור.‬
‫אבל אני לא תמיד מרגיש כמו בחור.‬
‫לעזאזל.‬
‫דניאלה טראמט שבת אחר הצהריים?‬
‫היית פעם בגני נינפה?‬
‫היום הוא יום ההולדת של נינה זניה כתיבת הודעה...‬
‫בסדר. בואי נעשה ככה.‬
‫אנחנו יכולות להרגיש רע לעוד 30 שניות לכל היותר.‬
‫נבכה בכי מהיר אחרון,‬
‫ואז זהו זה.‬
‫מספיק עם התאומים האלה. מספיק עם דניאלה.‬
‫החיים ממשיכים.‬
‫נהיה אדישות.‬
‫אני בעד.‬
‫אני אשים טיימר.‬
‫- אני לא יכולה לפי פקודה. - גם אני לא.‬
‫עשר, תשע, שמונה,‬
‫- שבע, שש, חמש, ארבע, - שבע, שש, חמש, ארבע,‬
‫- שלוש, שתיים, אחת. - שלוש, שתיים, אחת.‬
‫זהו. עכשיו אנחנו אדישות.‬
‫- אדישות. - בנות אדישות אוכלות.‬
‫קדימה.‬
‫אנדראה.‬
‫- "יום הולדת שמח. איחולים." - נו, באמת!‬
‫"תודה" ולב?‬
‫נינה!‬
‫- בסדר, רק "תודה". - בסדר.‬
‫תיכנסי.‬
‫- יום הולדת שמח, נינה. - תודה.‬
‫היי, קארו, מה שלומך?‬
‫הרגשתי כבר טוב יותר, אבל אני בסדר. ואת?‬
‫כנ"ל.‬
‫תעזרי לי לשכנע אותה לעשות משהו מחר?‬
‫- אני עובדת בכל ערב עד יום ראשון. - עדיף ככה.‬
‫מה לגבי שבת אחר הצהריים אצל סבא?‬
‫מושלם! את מי נזמין?‬
‫אף אחד. אני לא רוצה מסיבה.‬
‫- נספר למיקול? - לא!‬
‫למה לא?‬
‫כי זיינתי את האקס שלה.‬
‫את?‬
‫אבל אנדראה מיוחד, אתן יודעות?‬
‫- בסדר. - נינה...‬
‫- בסדר, את צודקת. אנדראה חרא. - מושלם.‬
‫- היי. - היי.‬
‫- לחכות לך? - לא, זה ייקח לי קצת זמן.‬
‫ניפגש שם?‬
‫לא יודע אם אני יכול להגיע.‬
‫בסדר. נדבר מאוחר יותר.‬
‫גם אתה רוצה להרביץ לי?‬
‫מי עוד הרביץ לך?‬
‫אחיך לא סיפר לך כלום?‬
‫אחי אף פעם לא מספר לי כלום.‬
‫ביי, מרקו.‬
‫נינה.‬
‫- היי. - היי.‬
‫- הייתי צריכה לסיים משהו. - אין בעיה.‬
‫לו ידעתי, הייתה לי מתנה בשבילך.‬
‫את יכולה להביא אותה מאוחר יותר, אם את רוצה.‬
‫אני עורכת ארוחת יום הולדת אצל סבא שלי, עם קרולה ואחותי.‬
‫ורציתי להזמין אותך.‬
‫טוב, בטח.‬
‫אבל רציתי לספר לך משהו.‬
‫אנדראה.‬
‫- מה? - את ואנדראה.‬
‫מי סיפר לך?‬
‫לא, ראיתי את הסטוריז על היריד. את הפסקת להיות בקשר...‬
‫אנדראה אמר שהוא חייב לספר לי משהו.‬
‫כן, אני יודעת. כן.‬
‫בכל מקרה, זה היה רק לילה אחד.‬
‫- אנחנו בכלל כבר לא מדברים. - זה כבר עניין שלך.‬
‫בסדר.‬
‫לא ציפיתי לזה.‬
‫אני יודעת. גם אני לא.‬
‫גם לא ציפיתי שתתחילי איתי.‬
‫- אני התחלתי איתך? - כן.‬
‫מי הזמין אותי לבית החווה?‬
‫מי פחדה לישון לבד בעליית הגג?‬
‫- עליית הגג הייתה ממש מפחידה. - באמת? בחייך.‬
‫- באמת. - עשי לי טובה, זה קשקוש.‬
‫- טוב, את רוצה שנקנה מילקשייק? - מילקשייק?‬
‫כן.‬
‫- היי. - היי.‬
‫- זרקת אותו לפח שבמטבח? - כן, עטוף במגבות נייר.‬
‫תודה.‬
‫- ההורים שלי יגיעו הביתה בקרוב. - אחיך נמצא?‬
‫כן.‬
‫למה?‬
‫- היי, לוצ'ו. - היי.‬
‫אתה יכול לשלוח לי את הסרטונים מהמסיבה? ויטוריו מציק לי כל הזמן.‬
‫נגמרה לנו הסוללה. לא צילמנו כלום.‬
‫באמת?‬
‫כן, מצטער.‬
‫- בסדר. ביי. - ביי.‬
‫- מתי ניפגש שוב? - בקרוב. תכתוב לי?‬
‫- בקרוב? מחר. - ביי.‬
‫- תכבה את הדבר הזה. - לא, לא סיימתי.‬
‫היי, מה לעזאזל?‬
‫הראית לי את הסרטונים. למה שיקרת לו?‬
‫מחקתי את כולם.‬
‫למה?‬
‫לוצ'ו.‬
‫פישלנו.‬
‫מה?‬
‫שש עשרה שנים זה המון!‬
‫תודה.‬
‫- סבא, הבאנו סכין? - בטח. אני אבדוק.‬
‫- מה שלום התוכי? - אל תזכירי אותו.‬
‫הוא ברח. סבא עצוב.‬
‫בסדר.‬
‫הטלפון שלך מצלצל.‬
‫תעני, זה בסדר.‬
‫היי, זלי.‬
‫הכול טוב. אני בכפר אצל נינה ליום ההולדת שלה.‬
‫למה?‬
‫מה קרה?‬
‫הבנות יכולות לבוא?‬
‫כן. בטח.‬
‫מרקו, תן לי את המפתחות של האופנוע.‬
‫אתה רוצה להסתבך שוב?‬
‫דיברתי עם אבא. אני יכול לצאת.‬
‫אתה חושב שאני טיפש?‬
‫תתקשר אליו.‬
‫איך שכנעת אותו?‬
‫דיברנו.‬
‫על מה?‬
‫מרקו, אני מאחר.‬
‫- לך תזדיין, אנדראה! - מרקו, תן לי את המפתחות המזוינים!‬
‫מרקו! היי! תפתח!‬
‫- לא, לך תזדיין, אנדראה! - לעזאזל!‬
‫איך זה הגיע לקבוצה הזו?‬
‫חבר שלח לו את זה, ואמר לו לא לשתף את זה.‬
‫- את יודעת שהדברים האלה נגמרים רע, נכון? - כן, אני יודעת.‬
‫כמה ברור שזאת אני?‬
‫אפשר לראות קצת את הרגל.‬
‫ואת הפנים?‬
‫קצת.‬
‫תראי לי.‬
‫שמונה שנים לפני כן‬
‫- אתה לא יכול לעלות רטוב ככה. - למה?‬
‫איפה ההורים שלך?‬
‫ההווה‬
‫- היי, אני יכול לקבל כרטיס? - בטח.‬
‫- זה שני אירו. - בסדר.‬
‫- תודה. - תודה לך.‬
‫אנחנו נתקלים זה בזה הרבה.‬
‫היי.‬
‫לאן אתה נוסע?‬
‫לתחנה.‬
‫אני נוסע לנינפה. היית שם פעם?‬
‫אכפת לך אם אשמיע קצת מוזיקה?‬
‫"(אף אחד לא מכיר אותי) כמו הפסנתר" סמפה‬
‫תרגום כתוביות: זיוית אוריין‬
‫בקרת כתוביות ‬