Ursäkta.
Kom igen, Friedrich, lämna mannen ifred.
Lång dag?
Jag väntar på min dotter.
De gör några tester.
Allt gott.
Otroligt.
-Varsågod. -Tack.
Jag vet att ni är privatförsäkrad, fru Pötschke.
Ni kan komma hit, men det är lång väntetid.
Hallå?
Hur länge dröjer det med min dotter?
-Vad heter er dotter? -Josy.
Josephine Larenz.
Herr Larenz? Ni har ingen bokad tid.
Ledsen att ni får vänta, men ni ser hur det är här.
Nej. Hon är med dr Grohlke nu.
Är hon i behandlingsrummet?
Ja, sen nästan en timme.
-Inte enligt mina uppgifter. -Det är omöjligt.
Herr Larenz?
Herr Larenz!
Josy?
Vad gör ni?
Var är min dotter?
-Josy! -Herr Larenz!
Förlåt, dr Grohlke, jag sa till herr Larenz att han inte kan gå in...
Jag såg henne gå in här.
Han ignorerade mig.
Så ja.
Herr Larenz, om ni inte går nu måste jag ringa polisen.
Josy!
Isabell... Josy har försvunnit.
Isabell?
Hör du mig?
-Vad pratar du om? -Hon är borta!
Josy är borta! Jag är hos doktorn och jag vet inte var hon är!
Jag vet inte var hon är!
Josy!
Vad har hänt?
Har ni sett min dotter? Så här lång. Blont hår.
Min dotter, hon är 13...
-Blont hår, så här lång. Josephine. -Tyvärr.
Josy!
SEBASTIAN FITZEK’S THERAPY
-Herr Riegger. -Några tecken på kidnappning?
-När sågs Josy Larenz senast? -Herr Riegger.
Undan.
Ta ett steg bakåt.
Detta är privat egendom.
Hej.
Viktor, pressen förväntar sig ett uttalande.
Jag kan inte.
Om vi inte ger dem nåt kommer folkmassan där ute att bli större.
Gör det du.
De vill inte ha advokaten. De vill höra från dig.
Jag gör det.
Vad ska du säga?
Vad tror du?
Att Josy lever.
Att hon kommer tillbaka hem, välbehållen.
Några kommentarer från er klient?
-Nån ny information? -Några ledtrådar om Josy?
Var är herr Larenz?
SPÅRLÖST FÖRSVUNNEN
Kom.
Sindbad...
Duktig pojke.
Jag har alltid undrat varför folk kommer till ön den här tiden på året.
Förutom ni finns det förmodligen inte en enda turist på Parkum.
Det passar mig bra.
-Tack för sällskapet. -Tack för skjutsen.
TVÅ ÅR SENARE VAR ÄR JOSY?
Den är inte till dig, Sindbad.
SMAKLIG MÅLTID H.
Halberstaedt.
Kom igen. Gå in.
Vad i...
Det är okej, Sindbad.
Bara möss eller råttor.
Lugna ner dig.
Kom, så gör vi det lite mysigt.
-Hur var skolan idag? -Fantastisk.
Vi ville bara visa intresse, det är allt.
Lycka till, Viktor! Jag har försökt med det där.
Först hade jag tyska,
sen historia, sen rast, sen gympa...
Jag fattar.
Jag vill pierca öronen.
Så gammalmodigt.
Varför inte ögonbrynspiercing?
Jag gillar näsringar. Din mamma hade en så här stor.
Tro inte din pappa.
Okej, så här stor.
Jag är seriös.
Du är 13.
Hon är inte 13. Hon är sju.
Sju och ett halvt, inte mer än åtta.
Pappa, jag är 13.
Den enda i klassen som inte har örhängen.
Sindbad...
Bort därifrån.
Det är ingen lätt uppgift
att efterträda nån som professor Merkt,
som inte bara ledde den psykiatriska avdelningen på vår klinik
i nästan tre decennier, men som också har definierat den.
Så det är desto viktigare att hans efterträdare,
som för övrigt var professor Merkts förstahandsval,
får allt stöd han behöver från oss.
Dr Roth, ni kan vara säker på att vi alla stöttar er.
Varmt välkommen.
Jag...
Jag har inte förberett nåt tal.
Jag hade inte förväntat mig detta.
Vi har mycket att göra.
-Ja. -Jag ser fram emot denna utmaning.
För efterträdaren!
Det kunde ha varit så fint.
Jag var inte vår älskade chefs föredragna kandidat.
Före detta chef.
Försiktigt, han kommer.
Hej, dr Roth. Ines Mergentheimer, er nya assistent.
Jag vet.
Ines har varit vår ängel i nästan 30 år.
Vad skulle vi göra utan henne?
Och ni är?
Frieder Jeschke. Jag arbetar på er avdelning.
Okej.
Jag har en lista här...
Jag ska tillbaka till jobbet.
Från och med nu tar jag hand om dessa fall personligen.
Vet kollegorna detta?
Se till att de gör det.
SÜDDEUTSCHE ZEITUNG / INTERVJUFÖRFRÅGAN
TVÅ ÅR SENARE
TRAGISKT FÖRSVINNANDE
NÅGRA PERSONLIGA FRÅGOR...
Allt kommer att bli bra.
Bara vi håller oss lugna så blir allt bra.
Josy?
Josy!
Jag mår mycket bättre.
-Kan vi inte bara åka hem? -Absolut inte.
Vi ska till en läkare.
Josy, kom.
Hej.
Lita på mig.
-Larenz. Vi pratade i telefon. -Ja.
Så du vill ta hål i öronen?
-Ja. -Det var så jag började.
Kom då, följ mig!
Du.
Sätt dig.
Okej...
Ska jag också ta hål i örat?
Så ser du att det inte är så illa.
Detta kommer att kännas kallt.
-Viktor! -Det ser värre ut än det är.
Det gör inte ont.
Bara lite.
Okej, nu är det din tur.
Jag vill tänka på det.
-Är du säker? -Ja.
PÅ ÅRSDAGEN AV ER DOTTERS...
FÖRSVINNANDE
HUR KÄNDE NI ER DIREKT EFTER TRAGEDIN?
Stanna.
Ursäkta att jag stör. Viktor Larenz?
Och du är?
Jag heter Anna Spiegel.
Jag behöver bara några minuter av er tid.
Jag ger inga intervjuer.
Det är ingen intervju.
Jag mår inte så bra.
Mentalt.
Jag jobbar inte längre.
Er advokat sa att om det finns nån som kan hjälpa så skulle det vara ni.
Har herr Riegger skickat hit dig?
Jag behöver verkligen hjälp.
Jag är ledsen.
Herr Larenz, snälla. Ni måste...
Hallå?
Hallå!
TILL PROFESSOR MERKT PÅ 60-ÅRSDAGEN
Dr Jeschke, jag vet inte om jag...
Jag måste prata med honom nu.
Varför tar ni två av mina patienter ifrån mig?
Är de era patienter? Mitt fel.
Jag antog att de var patienter på den psykiatriska avdelningen.
Och jag är chef för den avdelningen.
-Det är teknikaliteter. -Det är fakta. Fröken Mergentheimer?
Ursäkta mig.
Har jag glömt ett möte med herr Jeschke?
Ursäkta. Professor Merkt hade alltid dörren öppen.
Jag vet att en ny kvast sopar rent. Men det här är för mycket.
Det skulle inte behövas en kvast om det inte fanns smuts.
Jag skulle vilja veta vad ni planerar för dessa patienter.
Jag är alltid tillgänglig för frågor från mina kollegor.
När de har bokat en tid.
Den kan ni lägga undan.
Nu måste jag gå och packa ihop mitt kontor.
Vad gör du?
Jag gör te.
Mår du bättre?
Ja.
Gulligt av er att ta hand om mig.
Borde jag bara ha lämnat dig där ute?
Jag vill att du går.
Ge mig bara 15 minuter.
Jag är författare.
Jag skriver mest barnböcker.
Ni kanske har hört talas om mig.
Mina romaner är mest populära utomlands.
Japan är en av mina huvudmarknader.
Fast jag har inte publicerat nåt på evigheter.
Hur länge?
Två år.
Ni förstår, herr Larenz, när jag var 13 fick jag diagnosen schizofreni.
Jag behandlades i flera år, men det hjälpte inte.
Ingen av medicinerna eller terapierna hjälpte.
Ingenting.
Så min barndom var ett helvete.
Det blev inte heller bättre.
Hur yttrade sig din schizofreni?
Under en lång tid som barn hade jag bara en vän, Terry.
En dag tog min far med honom på en promenad,
fick en hjärtattack och dog.
Min mamma försökte berätta det så försiktigt som möjligt, men...
Hur skulle hon det?
Allt blev svart i min värld.
Jag anklagade Terry för hans död.
Om Terry aldrig hade funnits, skulle min far vara vid liv.
Gå härifrån!
Kom, Terry.
Kom.
Jag fick slå honom flera gånger innan han dog.
Jag slog med hammaren tills han slutade röra sig.
Kan du komma ihåg vad du tänkte?
Nej. För det hände aldrig.
Terry fanns aldrig. Bara i min fantasi.
Jag var påverkad av det i flera år.
Som en hund, kan man säga.
Jag antar att detta inte var den enda incidenten, eller hur?
Nej, det var bara början.
Jag hade en vän. Hennes föräldrar var väldigt rika.
Hon firade sin födelsedag på Hotel Charlottenburg.
När jag kom tillbaka från badrummet såg jag Julia i receptionen.
Är Julia din rika vän?
Nej, Julia är en karaktär från en av mina första noveller.
Vad hände?
En anställd på hotellet sa: "Jag är ledsen."
"Jag kan inte hitta en reservation under ert namn."
Och Julia sa: "Kan ni kolla igen?"
Självklart.
Hon såg precis ut som jag hade beskrivit henne.
Hon sa precis vad jag hade skrivit.
Ingenting.
"Det är väldigt olyckligt."
"Att bo här skulle ha betytt mycket."
Det luktade krut. Och vapenolja.
Det var inte alls obehagligt.
Ibland känner jag fortfarande lukten.
Fröken Spiegel, jag vet inte vad du vill ha av mig.
Dina symtom överensstämmer med klassisk schizofreni.
Vilken psykiater som helst kan behandla dig.
Du behöver inte komma till en ö för att övertyga mig om att jobba igen.
Jag vill inte ha vem som helst. Bara er.
Varför?
Nån som kan relatera till min smärta.
Varför tror ni att jag kan det?
Min sista berättelse handlar om nån som stod mig nära.
Som jag förlorade.
Vem annars skulle kunna relatera till det?
Efter förlusten av er dotter.
Ut.
Ut. Nu.
Kom aldrig tillbaka.
Nånsin.
Ni gör ett misstag, dr Larenz.
-Välkommen. -Tack.
Min fru Isabell.
-Det här är min fru. -Marte.
-Trevligt. -Tack.
Och min dotter, Mila.
Schysst hus. Vad kostar ett sånt här ställe?
Mila!
Trevligt att träffas. Vi är så tacksamma.
Det är bara roligt att ha er här.
Det här är Josy, vår ögonsten.
En liten gåva till dig, herr Larenz.
Det här måste ha kostat en förmögenhet. Det var inte nödvändigt.
Efter allt ni har gjort för mig...
Nåväl, kom in.
Det här är min advokat och bästa vän, Wolfgang Riegger. Hans fru Monika.
Herr och fru Roth.
-Hej. Trevligt att träffas. -Detsamma.
-Hej. -God kväll.
Vi gick på internatskola ihop. Han skulle inte ha överlevt utan mig.
Är det så?
Vill ni inte gå upp till ditt rum?
Du går i samma årskurs som jag.
Jaså?
Hur gammal är du? Åtta?
Jag är 13.
Får jag röka?
Mina föräldrar skulle inte gilla det.
Och om jag öppnar fönstret?
Nej.
Gjorde det ont?
Vad?
-Att ta hål i öronen. -Nej.
Så vad ska vi göra?
Jag menar... Förutom att leka med gosedjur.
Vad lyssnar du på?
Känner du till BTS?
K-pop?
Inte?
Kom hit.
Ställ dig upp.
Firar ni nåt?
Tvärtom.
Jag förbereder mig bara. En storm är på ingång.
Verkligen? Hur länge ska den pågå?
Ingen vet. Vädret är ombytligt.
Jag rekommenderar att ni också handlar. Det kan ta ett tag.
PARKUM SNABBKÖP
Gärningsmannen kidnappade sina offer på parkeringsplatser.
La dem i bagageutrymmet och tog dem till sitt hus vid skogen.
Närmsta granne var 15 minuter bort.
Ingen skulle hitta den här platsen.
Ingen skulle kunna ana vad som hänt här.
När jag öppnade den dolda dörren
såg jag en trappa som ledde ner i mörkret.
Herregud.
Det var verkligen fel ögonblick.
Där låg hon, styckad...
Spårlöst försvunnen.
"De 100 mest mystiska försvinnandena under 2000-talet."
-Hur många har ni lyssnat på? -87.
Hustruns kropp hittades precis i källaren.
Styckad.
Jag letar efter ris.
Vi har slut. Hela ön har redan varit här och fyllt på.
En storm på ingång.
Men vi borde fortfarande ha lite pasta.
Det är en rolig slump.
En kvinna kom hit och letade efter er igår.
Efter mig?
Viktor Larenz, eller hur?
Fall 58.
Malplacerad kvinna i 20-årsåldern?
Anna Spiegel.
Jag pratade med henne en stund.
Det finns inget att göra här den här tiden på året.
Vad ville hon säga?
Hon var inte pratsam.
Hon ville veta hur hon skulle hitta er.
Och hon köpte en hammare.
En hammare?
Sa hon till vad?
Varför behöver nån en hammare?
Hon kom in här i högklackat i regnet.
Om ni vill fråga henne så bor hon på Ankerhof här bredvid.
Kom fram, annars släpper jag lös hunden!
Sindbad.
Sindbad!
Smakade haren bra?
Har du testat fasan med enbärssås?
Utsökt, säger jag dig.
-Halberstaedt. -Vad är det med dig?
-Min kompis här ser mer levande ut än du. -Det är bara...
Allt är bra.
Kom.
Berätta om det över en stark grogg eller två.
Eller en hel flaska.
Eller det.
Sindbad!
Ville din husse att du skulle jaga borgmästaren?
Hon måste ha kommit hit på nåt sätt.
Det är inte poängen.
Hon var här före mig.
Mitt beslut att komma hit var väldigt spontant.
Sen sa nån spontant till henne
att du tänkte komma till ön.
Hon påstod att min advokat berättade.
Ser du?
Hon köpte en hammare i mataffären.
Du måste presentera mig.
Jag har letat efter en händig kvinna.
De finns inga såna längre.
Tro mig, hon är inte händig.
Så varför köpte hon en hammare? För att slå ihjäl dig?
Om man uttrycker det så...
Mitt kylskåp, den gamla godingen.
Låter alltid när det behövs. En öl att skölja ner den med?
-Har du ett kylskåp här ute? -Har inte du?
Jag vill ha min öl iskall.
Och nära mig hela tiden.
Så...
Berätta nu vad som verkligen stör dig.
Om några dagar är det två år sen Josy försvann.
Så du kom hit till Parkum för att sticka huvudet i sanden?
Det finns saker
som kommer ikapp en
och slår omkull en med dubbel kraft.
Det är bättre att konfrontera dem direkt.
HUR KÄNDE DU EFTER TRAGEDIN?
Det här är Wolfgang Rieggers röstbrevlåda.
Lämna ett meddelande.
Det är jag. Jag ringer för att en kvinna, Anna Spiegel, var här.
Du rekommenderade mig och sa att jag var på Parkum.
Kan du ringa tillbaka?
INGA RESULTAT
JULIA SJÄLVMORD
SJÄLVMORD I RECEPTIONEN
CHOCKERANDE SJÄLVMORD
PÅ LYXHOTELL
Vad vill du ha av mig?
-Vi är tillbaka. -Släck den. De kommer.
-Josy! -Josy?
Du finns på min Spotify-vänlista nu.
Grymt. Vi kan lyssna på saker tillsammans.
Vi ses.
Hej.
Vad har hänt med dina öron?
De har blivit piercade.
-Vem gjorde det? -Jag gjorde det. Med säkerhetsnål.
Är du galen?
Du vågade inte i piercingstudion, men med en säkerhetsnål?
Kom genast tillbaka!
Vad är problemet?
Hej.
Gör det fortfarande ont?
Det svider lite.
Får jag kolla? Du vill inte att det ska bli infekterat.
Varför sa du inget?
Varför skulle jag det? Du sa att det var okej.
Nej. Inte med en säkerhetsnål.
Jag gjorde inget fel.
Att dölja nåt är som att ljuga.
Mamma är bara besviken. Kom hit.
Vi ingår en pakt.
Vad för pakt?
Vi berättar alltid sanningen för varandra.
Det är en helig och bindande pakt.
-Okej -Okej.
Lova.
HUR KÄNDE DU DIREKT EFTER TRAGEDIN?
Jag var död.
Jag andades fortfarande, men jag existerade inte längre.
Jag dog samma dag som Josy försvann.
Det kanske är dags att konfrontera saker.
Vad säger du, gamle kompis?
Jag ringde.
Vad gör du här?
Jag klarar det inte utan er.
Ge mig en sista chans. Sen försvinner jag.
Jag lovar.
Snälla.
Vill ni behålla nåt?
-Ta bort allt. -Ni hörde honom.
-Hej, granne. -Dr Grohlke.
Jag vill först be om ursäkt för att jag har ljugit.
Herr Riegger vet inte att jag är här.
Han försvarade mig i ett rättsfall,
och sa att ni är den bästa terapeuten han vet.
Det blev en besatthet för mig.
Jag trodde att bara ni kunde hjälpa mig.
Jag har en tvångsmässig personlighetstyp.
-Hur hittade ni mig? -Det var inte svårt.
Jag läste en gammal intervju i Modern Psykologi.
Det stod att ni hade ett hus här som ni använder som tillflyktsort när...
När det blir för mycket.
-Det var fem, sex år sen. -Ja.
Jag tyckte det var värt ett försök. Timingen passar också.
Trevligt ställe.
Tycker ni?
Ja, det har jag alltid gjort.
Men jag trodde aldrig att ni
skulle lämna er praktik och jobba på en klinik igen.
Mycket plats för förvaring.
Förlåt?
Mycket plats.
Ja, jag vet vad ni menar.
Timingen är perfekt.
-Min klinik är överväldigad. -Jag måste gå.
Så du kom hit och frågade efter mig i mataffären?
Vilken mataffär?
Vid hotellet.
Jag har aldrig varit där.
Jag har bott på Ankerhof i en vecka.
Inte ett femstjärnigt hotell, men minibaren är välfylld.
De har till och med chokladkakor.
Sindbad!
Förlåt, det finns en mus där uppe.
Kom du inte hit för att berätta nåt?
Jag ville berätta historien jag skrev innan jag blev inlagd.
Sindbad!
-Var du inlagd på psyk? -Ja, jag fick ett nervöst sammanbrott.
Berättelsen handlar om en liten flicka som lider av en okänd sjukdom.
En dag försvinner flickan.
Spårlöst.
Från läkarens klinik i Charlottenburg.
Ingen av oss kan göra nåt åt det som hände.
Det stod i alla tidningar i Tyskland. Det vet alla!
Sindbad!
Jag ville inte göra dig upprörd.
Hallå.
Det är okej.
Det är bara råttor.
Fröken Spiegel?
Kom tillbaka!
Fröken Spiegel!
Anna!
Undertexter: Teresia Alfredsson
Kreativ ledare: Monika Andersson