Beklager.
Kom igjen, Friedrich. La ham være i fred.
Lang dag?
Jeg venter på dattera mi.
De kjører noen tester.
Lykke til.
Utrolig.
-Vær så god. -Mange takk.
Jeg vet at du er privat forsikret, fru Pötschke.
Du kan komme, men du må vente før du får treffe legen.
Hallo?
Hvor mye lenger må dattera mi bli?
-Hva heter hun? -Josy.
Josephine Larenz.
Herr Larenz? Du hadde ikke time.
Beklager at du måtte vente, men du ser hvordan det er her.
Nei. Hun er hos dr. Grohlke nå.
Er hun på behandlingsrommet?
Ja, nesten en time nå.
-Ikke ifølge min informasjon. -Det er umulig.
Herr Larenz?
Herr Larenz!
Josy?
Hva gjør du?
Hvor er dattera mi?
-Josy! -Herr Larenz?
Beklager, dr. Grohlke, jeg sa til Larenz at han ikke kunne...
Jeg så henne gå inn hit.
Han ignorerte meg.
Det er greit.
Herr Larenz, hvis du ikke går nå, tilkaller jeg politiet.
Josy!
Isabell... Josy er forsvunnet.
Isabell?
Hørte du meg?
-Hva snakker du om? -Hun er borte!
Josy er borte! Jeg er hos legen, og jeg vet ikke hvor hun er!
Jeg vet ikke hvor hun er!
Josy!
Går det bra?
Har du sett dattera mi? Så høy. Blondt hår?
Dattera mi, hun er 13...
-Blondt hår, så høy. Josephine. -Beklager.
Josy!
SEBASTIAN FITZEK’S THERAPY
-Herr Riegger. -Noen tegn til kidnapping?
-Når ble Josy Larenz sist sett? -Herr Riegger.
Vennligst trekk unna.
Ta et skritt tilbake.
Dette er privat eiendom.
Hei.
Viktor, pressen venter en uttalelse.
Jeg kan ikke.
Hvis vi ikke gir dem noe, vil mengden der ute bare bli større.
Du kan gjøre det.
De vil ikke ha advokaten. De vil høre fra deg.
Jeg skal gjøre det.
Hva skal du si?
Hva tror du?
At Josy er i live.
At hun kommer tilbake i god behold.
Herr Riegger, kommentarer fra klienten?
-Har du ny informasjon? -Spor etter Josy?
Hvor er herr Larenz?
SPORLØST
Kom hit.
Sindbad...
Du er en fin gutt.
Har alltid lurt på hvorfor folk kommer til øya på denne tida av året.
Bortsett fra deg er det neppe en eneste turist på Parkum.
Det passer meg bra.
-Takk for at du holdt meg med selskap. -Takk for turen.
TO ÅR SENERE HVOR ER JOSY?
Det er ikke til deg, Sindbad.
NYT MÅLTIDET H.
Halberstaedt.
Kom igjen. Inn med deg.
Hva i...
Det er greit, Sindbad.
Bare mus eller rotter.
Ro ned.
Kom igjen, vi gjør det hyggelig her.
-Hvordan var skolen i dag? -Sensasjonell.
Vi ville bare vise interesse.
Lykke til, Viktor! Jeg prøver det hver dag.
Jeg hadde tysk først,
så historie, så fri, så gym...
Skjønner.
Jeg vil ha øredobber.
Så gammeldags.
Hvorfor ikke øyenbrynspiercing?
Jeg liker neseringer. Mora di hadde en som var så stor.
Ikke tro på faren din.
Ok, så stor.
Jeg mener det.
Du er 13 år.
Hun er ikke 13. Hun er sju.
Sju og et halvt, toppen åtte.
Pappa, jeg er 13 år.
Den eneste i klassen som ikke har øredobber.
Sindbad...
Gå bort. Gå!
Som leder for denne institusjonen var det ingen enkel oppgave
å finne en etterfølger til professor Merkt,
som ikke bare grunnla og ledet den psykiatriske avdelingen her
i nesten tre tiår, men også i stor grad definerte den.
Så det er enda viktigere at etterfølgeren hans,
som forresten var professor Merkts egen eksplisitte kandidat,
får all den støtte han trenger fra oss.
Dr. Roth, du skal vite at vi alle står bak deg.
Jeg vil ønske deg hjertelig velkommen.
Tja, jeg...
Jeg har ikke forberedt noen tale.
Jeg hadde ikke ventet dette i dag.
Vi har mye å gjøre.
-Ja. -Jeg ser fram til denne utfordringen.
For etterfølgeren!
Det kunne ha vært så fint.
Jeg var ikke vår elskede sjefs "åpenbart foretrukne kandidat".
Tidligere sjef.
Forsiktig, han kommer.
Hallo, dr. Roth. Ines Mergentheimer, din nye assistent.
Jeg vet det.
Ines har vært vår engel i nesten 30 år.
Hva skulle vi gjort uten henne?
Og du er?
Frieder Jeschke. Jeg jobber i avdelingen din.
Riktig.
Jeg har en liste her...
Skal komme meg tilbake på jobb.
Fra nå av skal jeg ta meg av disse sakene personlig.
Vet kollegene dette?
Ta deg av det.
SÜDDEUTSCHE ZEITUNG / FORESPØRSEL OM INTERVJU
TO ÅR SENERE
TRAGISK FORSVINNING
NOEN PERSONLIGE SPØRSMÅL...
Alt ordner seg.
Vi må bare bevare roen, så går det bra.
Josy?
Josy!
Jeg føler meg mye bedre.
-Kan vi ikke bare dra hjem? -Absolutt ikke.
Vi skal til legen.
Josy, kom.
Hei.
Stol på meg.
-Larenz. Vi snakket på telefonen. -Å ja.
Vil du ha øredobber?
-Ja. -Det var slik jeg begynte.
Så kom igjen. Følg meg!
Hei.
Sett deg.
Ok...
Hva om jeg også tar hull?
Så får du se at det ikke er så ille.
Dette vil føles kaldt.
-Viktor! -Det ser verre ut enn det er.
Det gjør ikke vondt.
Bare så vidt.
Ja, nå er det din tur.
Jeg vil tenke på det.
-Er du sikker? -Ja.
PÅ ÅRSDAGEN TIL DIN DATTERS...
...FORSVINNING
HVORDAN FØLTE DU DEG RETT ETTER TRAGEDIEN?
Bli.
Beklager å bry deg. Er du Viktor Larenz?
Og du er?
Jeg er Anna Spiegel.
Jeg trenger bare noen minutter.
Jeg gir ikke intervjuer.
Dette handler ikke om et intervju.
Jeg føler meg ikke så bra.
Mentalt.
Jeg praktiserer ikke lenger.
Advokaten din sa at hvis det er noen som kan hjelpe, er det deg.
Sendte Riegger deg hit?
Jeg trenger virkelig hjelp.
Beklager.
Larenz, vær så snill. Du må...
Hallo?
Hallo!
TIL PROFESSOR MERKT PÅ 60-ÅRSDAGEN
Dr. Jeschke, jeg vet ikke om...
Jeg må snakke med ham nå.
Hvorfor tar du fra meg to av pasientene mine?
Er det dine pasienter? Min feil.
Jeg antok at de var den psykiatriske avdelingens pasienter.
Og jeg er lederen for den avdelingen.
-Hårkløveri. -Det er fakta. Fru Mergentheimer?
Unnskyld meg.
Glemte jeg avtalen med herr Jeschke?
Beklager. Professor Merkt holdt alltid døra åpen.
Jeg vet at en ny kost er effektiv. Men dette er for mye.
Det er ikke behov for ny kost hvis det ikke er møkkete.
Jeg vil vite hva du planlegger å gjøre med disse pasientene.
Og jeg er tilgjengelig for spørsmål fra kollegene mine når som helst.
Når de har gjort en avtale.
Du kan legge bort den.
Og nå må jeg rydde mitt gamle kontor.
Hva gjør du?
Jeg lager te.
Føler du deg bedre?
Ja.
Snilt av deg å passe på meg.
Skulle jeg bare latt deg ligge der ute?
Jeg vil at du skal gå.
Bare gi meg 15 minutter.
Jeg er forfatter.
Jeg skriver for det meste barnebøker.
Du kan ha hørt om meg.
Romanene mine er mest populære i utlandet.
Japan er et av hovedmarkedene mine.
Selv om jeg ikke har publisert noe på en evighet.
På hvor lenge?
To år.
Du skjønner, Larenz, da jeg var 13, ble jeg diagnostisert som schizofren.
Jeg gikk i behandling i årevis, men det hjalp ikke.
Verken medisiner eller terapi hjalp.
Ingenting.
Så barndommen min var et helvete.
Det ble ikke bedre heller.
Hvordan manifesterte schizofrenien seg?
I lang tid hadde jeg bare én venn som barn. Terry.
En dag gikk faren min tur med ham,
fikk hjerteinfarkt og døde.
Mora mi prøvde å si det så pent som mulig, men...
Hvordan kunne hun det?
Jeg følte at alt ble mørkt.
Jeg klandret Terry for at han døde.
Om Terry aldri fantes, ville faren min ha vært i live.
Kom deg vekk!
Kom, Terry.
Kom.
Jeg måtte slå ham flere ganger for å drepe ham.
Slo ham med hammeren til han sluttet å bevege seg.
Husker du hva du tenkte?
Nei. For det skjedde aldri.
Terry eksisterte aldri. Jeg forestilte meg ham.
Jeg ble påvirket av det i årevis.
Som en hund, kan man si.
Jeg antar dette ikke var den eneste hendelsen?
Nei, det var bare begynnelsen.
Jeg hadde en venn. Foreldrene hennes var veldig rike.
Hun feiret bursdagen sin på Hotell Charlottenburg.
På vei fra toalettet så jeg Julia ved resepsjonen.
Er Julia din rike venn?
Nei, Julia er en figur fra en av mine første noveller.
Hva skjedde?
Den ansatte på hotellet sa: "Beklager."
"Jeg finner ingen reservasjon i ditt navn."
Og Julia sa: "Kan du sjekke igjen?"
Selvfølgelig.
Hun så ut akkurat slik jeg beskrev henne.
Hun sa nøyaktig det jeg hadde skrevet ned.
Ingenting.
"Dette er veldig uheldig."
"Å bo her ville vært veldig viktig."
Det luktet krutt. Og våpenolje.
Det var slett ikke ubehagelig.
Det hender jeg tror jeg ennå kan lukte det.
Frøken Spiegel, jeg vet ikke hva du ønsker fra meg.
Symptomene er klassisk schizofreni.
Enhver psykiater kan behandle deg.
Trenger ikke komme til en øy for å overbevise meg om å praktisere.
Jeg vil ikke ha hvem som helst, men deg.
Hvorfor det?
Jeg trenger en som forstår smerten min.
Hvorfor tror du jeg kan det?
Min siste historie handler om en som sto meg veldig nær.
Som jeg mistet.
Hvem andre enn deg kan forstå det?
Etter at du mistet dattera di.
Kom deg ut.
Kom deg ut. Nå.
Kom aldri tilbake.
Aldri.
Du gjør en feil, dr. Larenz.
-Velkommen. -Takk.
Min kone, Isabell.
-Dette er min kone. -Marte.
-En fornøyelse. -Takk.
Og min datter, Mila.
Fin kåk. Hva koster et slikt sted?
Mila!
Hyggelig å hilse på deg. Vi er veldig takknemlige.
Vær så snill. Glad for å ha dere her.
Dette er Josy, vår stolthet og glede.
En liten gave til deg, herr Larenz.
Må ha kostet en formue. Det var ikke nødvendig.
Etter alt du har gjort for meg...
Kom inn.
Dette er min advokat og beste venn, Wolfgang Riegger. Hans kone Monika.
Herr og fru Roth.
-Hallo. En fornøyelse. -Det samme.
-Hallo. -God kveld.
Vi gikk på kostskole sammen. Han ville ikke ha overlevd uten meg.
Sier du det?
Vil dere ikke gå på rommet ditt?
Du er i samme årstrinn som meg.
Ja?
Hvor gammel er du? Åtte?
Jeg er 13.
Kan jeg røyke?
Jeg tror ikke foreldrene mine ville likt det.
Og hvis jeg åpner vinduet?
Nei.
Gjorde det vondt?
Hva da?
-Å ta hull i ørene. -Nei.
Så hva skal vi gjøre?
Jeg mener... Bortsett fra å leke med kosedyr.
Hva spiller du?
Kjenner du BTS?
K-pop?
Ingenting?
Kom hit.
Kom igjen. Opp.
Kaptein... Feirer du noe?
Tvert imot.
Jeg bare forbereder meg. Det blåser opp til storm.
Ja? Hvor lenge vil den vare?
Ingen vet det. Været er uforutsigbart.
Jeg anbefaler deg å fylle opp også. Det kan ta en stund.
PARKUM MINIMARKED
Gjerningsmannen kidnappet ofrene på dagligvare-parkeringsplassene.
La dem i bagasjerommet og tok dem med til huset sitt i skogen.
Den nærmeste naboen var 15 minutter unna.
Ingen ville finne dette stedet.
Ingen ville gjette hva som skjedde der.
Da jeg åpnet den skjulte døra,
så jeg en tretrapp som førte ned i mørket.
Herregud.
Det var virkelig feil øyeblikk.
Der lå hun foran meg, kuttet opp i biter...
"Sporløst".
"De 100 mest mystiske forsvinningene i det 21. århundre."
-Hvor langt har du kommet? -Åttisju.
Kona ble funnet død i kjelleren.
Skåret opp i biter.
Jeg ser etter ris.
Har ikke mer. Hele øya har allerede vært her og hamstret.
Blåser opp til storm.
Men vi burde allikevel ha litt pasta.
Det er et pussig sammentreff.
En dame kom hit i går og spurte etter deg.
Etter meg?
Du er Viktor Larenz, ikke sant?
Sak 58.
Midten av 20-årene som så ut som hun ikke hørte til her?
Anna Spiegel.
Jeg snakket litt med henne.
Det er som regel ingenting å gjøre her på denne tida av året.
Hva hadde frøken Spiegel å si?
Hun var ikke så pratsom.
Ville vite hvor hun kunne finne deg.
Og hun kjøpte en hammer.
En hammer?
Sa hun hva hun skulle?
Hvorfor trenger folk hammer?
Hun kom inn hit med høye hæler, i regnet.
Hvis du vil spørre henne, bor hun på Ankerhof ved siden av.
Vis deg, ellers slipper jeg hunden på deg.
Sindbad.
Sindbad!
Var kaninen god?
Har du smakt fasan med einersaus?
Nydelig, skal du vite.
-Halberstaedt. -Hva er det med deg?
-Kompisen min ser mer levende ut enn deg. -Det er bare...
Alt er bra.
Kom.
Fortell over en sterk drink eller to.
Eller en hel flaske.
Eller det.
Hei, Sindbad!
Ville herren din at du skulle finne ordføreren, Sindbad?
Hun må ha kommet seg hit på et vis.
Det er ikke poenget.
Hun var her før meg.
Beslutningen om å komme hit var veldig spontan.
Så var det noen som spontant fortalte henne
at du planla å komme til øya.
Hun hevdet at advokaten min sa det.
Ser du?
Hun kjøpte en hammer i dagligvarebutikken.
Du må introdusere meg.
Har lett etter en kvinne som liker å gjøre ting selv.
De lager ikke slike lenger.
Tro meg, hun er ikke selvhjulpen.
Så hvorfor kjøpte hun hammer? Til hva? Å slå inn skallen på deg?
Hvis du sier det slik...
Kjøleskapet mitt, det gode gamle.
Høres alltid når du trenger det. En øl til å skylle den ned?
-Har du kjøleskap her ute? -Har ikke du?
Jeg liker ølen iskald.
Og nær meg til enhver tid.
Ja vel.
Si hva som plager deg.
Om noen få dager er det to år siden Josy forsvant.
Så du kom hit til Parkum for å begrave hodet i sanden?
Det er ting
som har en pussig måte å innhente deg på,
for så å ramme deg med dobbel kraft.
Det er best å konfrontere dem straks.
HVA FØLTE DU RETT ETTER TRAGEDIEN?
Dette er Wolfgang Rieggers telefonsvarer.
Legg igjen en melding.
Det er meg. Jeg ringer fordi en dame, Anna Spiegel, var her.
Hun hevder du anbefalte meg og sa at jeg var på Parkum.
Kan du ringe meg opp igjen?
INGEN TREFF
JULIA SELVMORD
SELVMORD VED RESEPSJONEN
SJOKKERENDE SELVMORD
EKSKLUSIVT HOTELL
Hva vil du med meg?
-Vi er tilbake. -Stump den. De kommer.
-Josy! -Josy?
Du er på Spotify-vennelista mi nå.
Kult. Vi kan høre på ting sammen.
Vi ses.
Hallo.
Hva har skjedd med ørene dine?
Jeg tok hull.
-Du gjorde hva? -Jeg gjorde det. Med en sikkerhetsnål.
Er du gal?
Ikke modig nok hos pierceren, men nå en sikkerhetsnål?
Kom tilbake hit nå!
Hva er problemet?
Hei.
Gjør det fortsatt vondt?
Det svir. Men ikke mye.
Kan jeg ta en titt? Du må ikke få infeksjon.
Hvorfor sa du det ikke?
Hvorfor måtte jeg det? Du sa det var greit.
Nei. Ikke med sikkerhetsnål.
Jeg har ikke gjort noe galt.
Å skjule ting er som å lyve.
Mamma er bare skuffet. Kom hit.
La oss inngå en pakt.
Hva slags?
La oss alltid fortelle hverandre sannheten.
Det er en hellig og bindende pakt.
-Ok. -Ok.
Lillefingerløfte.
HVA FØLTE DU RETT ETTER TRAGEDIEN?
Jeg var død.
Jeg pustet fortsatt, men jeg eksisterte ikke.
Jeg døde den dagen Josy forsvant.
Kanskje det er på tide å konfrontere ting.
Hva sier du, gamle venn?
Jeg ropte på deg.
Hvorfor er du her?
Jeg takler ikke dette uten deg.
Gi meg en siste sjanse. Så skal jeg forsvinne.
Jeg lover.
Vær så snill.
Skal alt dette lagres, eller vil du beholde noe?
-Fjern alt. -Dere hørte ham.
-Hallo, nabo. -Dr. Grohlke.
Jeg vil beklage at jeg løy, for det første.
Herr Riegger vet ikke at jeg er her.
Han forsvarte meg i en rettssak,
og sa at du er den beste terapeuten han vet om.
Det ble en besettelse for meg.
Jeg trodde bare du kunne hjelpe meg.
Jeg tror jeg har en obsessiv personlighet.
-Hvordan fant du meg? -Det var ikke vanskelig.
Jeg leste et gammelt intervju i Modern Psychiatry.
Det sto at du hadde et hus her, som du trakk deg tilbake til når...
Når det ble litt for voldsomt.
-Det er fem eller seks år siden. -Ja.
Jeg tenkte det var verdt et forsøk. Timingen passer også.
Fin plass.
Synes du?
Ja, har alltid syntes det.
Men jeg hadde aldri trodd at du
ville oppgi praksisen for å jobbe på klinikk igjen.
Mye lagringsplass.
Unnskyld?
Mye plass.
Ja, jeg vet hva du mener.
Timingen er perfekt.
-Klinikken er nedrent. -Jeg må gå.
Så du bare dro hit og spurte etter meg i butikken?
Hvilken butikk?
Butikken ved hotellet ditt.
Den. Jeg har aldri vært der.
Jeg har bodd på Ankerhof i en uke.
Ikke et femstjerners hotell, men minibaren er full.
De har tilmed sjokolade.
Sindbad!
Beklager, det er en mus der.
Kom du for å fortelle meg noe?
Jeg ville fortelle deg historien jeg skrev før jeg ble lagt inn.
Hei, Sindbad!
-Var du på det psykiatriske sykehuset? -Ja, fikk nervesammenbrudd.
Historien handler om en liten jente som lider av en ukjent sykdom.
En dag forsvinner jenta.
Sporløst.
Fra klinikken til en lege i Charlottenburg.
Ingen av oss kan gjøre noe med det som skjedde.
Det var i alle aviser i Tyskland. Alle vet det!
Sindbad!
Jeg ville ikke gjøre deg opprørt.
Du.
Jeg vet det. Det er ok.
Det er bare rotter.
Frøken Spiegel?
Frøken Spiegel! Kom tilbake!
Frøken Spiegel!
Anna!
Tekst: Marius Theil
Kreativ leder: Heidi Rabbevåg