ZIUA 4
Privind înapoi, de când mă știu,
nu cred că m-am iubit vreodată cu adevărat.
Nu pe bune, în orice caz. Nu în modul în care ar trebui.
N-am fost niciodată învățat cum.
În schimb, am învățat să iubesc banii și chestiile strălucitoare care vin cu ei.
Mașinile, ceasurile, bijuteriile, hainele de fițe.
Toate chestiile care mă făceau să mă simt special.
Care mă făceau să arăt de parcă valoram ceva.
Când adevărul era că, sub toate chestiile alea de fițe,
mă simțeam inutil,
eram nesigur pe mine.
Iar banii?
Banii doar m-au ajutat să ascund asta.
Dar, ca totul pe lumea asta, nimic nu rezistă pentru totdeauna.
Și, când nu mai sunt bani, ei bine...
E ceva, atunci când cineva e lăsat lefter,
fără nimic, fără bunurile sale,
fără toate lucrurile lui strălucitoare.
Inclusiv fără banii și averea sa.
Când se întâmplă asta,
e ceva care forțează persoana să se uite bine la ea.
Să vadă ce-o definește cu adevărat, ce-i influențează comportamentul.
Și de multe ori, când se întâmplă asta
și suntem forțați să ne privim în oglindă,
ajungem să nu ne placă persoana care se uită înapoi la noi.
Uneori, ajungem să o urâm.
Și mă refer la noi înșine.
Și așa se întâmplă,
tipul care s-a oprit lângă tine la semafor,
persoana pe lângă care treci în drum spre magazin,
ne displac.
Ne displac acești necunoscuți
din simplul motiv că recunoaștem în ei o părticică din noi înșine.
Sunt o oglindire a urii noastre față de noi înșine.
Așa că aici e problema.
Oricât de siropos ar suna,
vom învăța cum să ne iubim pe noi, așa cum suntem cu adevărat,
numai după ce ne oprim din a ne urî unul pe altul.
Și ăsta-i adevărul.
Ura pe care o avem unul pentru altul ne oprește să ne iubim pe noi înșine.
Ne oprește din a crește ca persoane, din a ne uni.
Sună ciudat, dar...
Gândiți-vă la un castel din cărți de joc.
De una singură, fiecare carte de joc e doar o carte normală,
dar, când le pui împreună, începi să construiești ceva,
ceva mai mare, și chiar mai bun.
Trebuie să fim așa.
Ca un castel din cărți de joc, fiecare dintre noi, colaborând,
sprijinindu-ne reciproc, puțin câte puțin, bucată cu bucată.
Iubirea e un cuvânt puternic,
nu trebuie să ne iubim de la bun început.
Asta va veni cu timpul. Dar ura trebuie să se oprească, frate.
Trebuie să se oprească acum, fiindcă ne ucide.
Tot mai mult cu fiecare zi.
Trebuie să fim ca un castel din cărți de joc.
Un nenorocit de castel din cărți de joc.
Pentru că, dacă una cade, cad toate. Cădem cu toții.
CĂDEM CU TOȚII
Hei, pușlama mică, ce cauți aici?
De ce nu ești la școală?
Ne-am întors de la prânz. Urma să mă duc înapoi.
Cum adică „ne-am”? Crezi că mă joc?
Ăștia nici nu se duc la școală!
Vrei să fii ca ăștia? Niște pierde-vară?
Ascultă. Urcă-ți curul pe bicicletă și mișcă înapoi la școală!
Și să nu te mai prind din nou pe aici. Că te voi face de rușine.
Neghiobule!
Frate-tu e un ratat.
Marcus, ce faci?
Te-ai mai ascuns pe sub ceva mașini?
Ai mințit, omule. M-ai lăsat acolo.
Ce? Nu te-am lăsat.
Am înconjurat de două ori cartierul, m-am întors, și tu nu mai erai acolo.
- L-am folosit. - Ce?
Cum adică l-ai folosit, frate?
Pe cine l-ai folosit și unde?
- Când m-ai părăsit. - Despre ce vorbești?
Ieri. Am fost văzut. Iar m-au fugărit.
M-ai lăsat acolo de unul singur.
M-ai lăsat printre inamici de unul singur. Cum ai putut să-mi faci asta?
Nu m-ai sunat. Nu te-ai mai întors!
Aproape că am murit, frate, din nou!
Cum adică din nou? Și-n plus, stai...
Pe cine ai împușcat? Tragi cu arma mea,
îmi folosești gloanțele, de parcă-s ieftine.
Pe cine ai împușcat?
Eram de unul singur. Tu nu erai acolo!
Pe cine ai împușcat?
A trebuit să fac ceva.
- Pe cine ai împușcat? - Frate, n-ai auzit ce a zis?
A-ntrebat pe cine ai împușcat.
Mă urmăreau. Cum adică?
Am tras în aer.
Ce glumă, frate!
Stai. Deci vii aici, da?
Tot agitat, respirând greu, de parcă ai făcut o nebunie,
când tu, de fapt, ai împușcat cerul, frate.
Poate ai lovit o pasăre sau ceva.
N-ai fost acolo, frate.
Nu m-ai sunat. Nu trebuia decât să mă suni.
Crezi că dau doi bani pe ce-mi zici?
Crezi că-mi pasă de rahatul ăsta? Vii aici și te smiorcăi ca un copil.
Ce, avem o problemă? Deci?
Că, dacă avem, atunci nu mai poți să treci pe aici.
Ai înțeles?
M-ai auzit?
Nici tu, nici drogata de mă-ta, nimeni.
Ăsta e teritoriul meu. Eu sunt șeful pe aici, ai înțeles?
Pot să te fac să dispari în orice moment.
Trebuie doar să spun cuvântul.
Așa-i.
Poate chiar îl pun pe frate-tu mai mic să o facă pentru mine.
Nu-ți place asta?
Nu-l băga pe fratele meu în asta.
Taci! Frate-tu lucrează cu gașca acum, ai înțeles?
Lasă-l în pace, omule.
- E doar un copilaș. - Frate, nu-i un copilaș.
E mai bărbat ca tine. Înțelegi?
El n-are treabă cu asta. Asta-i între noi doi.
Frate, ești prost?
Tocmai ce ți-am zis că frate-tu e parte din echipă acum.
E parte din gașcă, nu-i așa?
Știi ce? Am ieșit din asta.
Ai perfectă dreptate, frate!
Ești concediat!
Pentru că eu am zis-o!
Ce pizdă, frate! Un idiot.
Voi niciodată n-aveți puicuțe. Ce-ar fi să vorbim despre asta?
Mai taci, frate. Ăsta mereu zice că face rost de lucruri. Tu ce ai?
Ce, nu m-ai văzut cu modelul ăla săptămâna trecută?
Nu pot să te mint, ea nu te plăcea deloc.
Du-te naibii! Oricum, dacă veneau pe aici tipe,
nu puneam noi mâna pe ele, că arăți tare rău și-mi strici șarmul.
Uită-te și la bicicleta ăstuia!
Zici că-i din '79,
sau de când am pierdut Cupa Mondială, în 1986.
Ce-i cu ea, frate?
La naiba cu asta! Continuă să faci treabă bună,
și am eu grijă de tine. O să-ți iau cea mai tare bicicletă, bine?
Nu. Stive e o pizdă. Oricum nu mai umblu cu el.
Ăluia oricum nu-i pasă de mine.
Ai văzut vreodată un teanc ca ăsta, frățică?
Ți-ai văzut vreodată părinții cu așa ceva? Știi cine-i ăsta?
Nu.
E cel mai bogat om pe care l-a văzut vreodată lumea.
Un negru. Un african.
- Musa Mansa. - Mai taci.
Musa Mansa n-a vândut prafuri ca să facă bani, nu?
Toți trebuie să începem de undeva, frate.
Trebuie să mă descurc mai bine, știi ce zic?
De data asta chiar vreau să încerc. Oprește mașina!
Și pentru mine sunt numai prafurile.
Unde se duce ăsta micu'?
Ăsta cine e?
Unde naiba s-a dus?
Am zis, unde naiba s-a dus?
Nu știu. Noi doar stăteam pe-aici.
Am întrebat unde naiba e. Sau v-o trag tuturor dacă faceți pe proștii!
- Nu știu, doar stăteam pe-aici. - Cum adică?
E fratele meu mai mic! Să nu vă prind pe lângă el.
Nu pe stradă! Nu în școală! Nicăieri!
Să faceți bine să mergeți în direcția opusă când îl vedeți!
Sunteți niște ratați nenorociți! Stați departe de el!
Hei, ai grijă! O să-i zic lui Stive că m-ai atins, nenorocitule!
Tâmpit cu aspect de agresor!
Cum de l-ai lăsat să te atingă așa?
Frate, asta e, știi?
Nu pot fi un mafiot în orice situație.
Îmi voi lua revanșa.
Hei, mamă.
Marcus, puiule. Tu ești? Ești bine?
Da, eu sunt. Sunt bine.
- L-ai auzit pe Dan venind? - Da.
Stai, nu, nu cred.
De fapt, nu-mi pot aminti. Am dormit toată ziua.
Puiule, nu mă simt prea bine, știi?
Mă doare capul și mă simt cam slăbită.
Marcus, puiule, crezi că poți...
Ascultă, mamă, trebuie să plec.
E vorba de Danial. El...
Las-o baltă.
Mamă! Ne iubești? Adică, ne iubești cu adevărat?
Eu nu cred că ne iubești. Nu cred că ne-ai iubit vreodată.
Și înțeleg! Nici măcar nu mai e vorba de mine.
Am trecut prin asta, îți jur.
Gen, sunt în regulă acum, știi? M-am împăcat cu asta.
Cu faptul că nu mă iubești. Dar Danial!
El te iubește și are nevoie de tine. Îi e dor de tine, la naiba!
Dar nu va recunoaște asta! Pe cuvânt că îi este!
E timpul să începi să te comporți ca o mamă!
Trebuie să fii mai bună. Trebuie să te descurci mai bine!
Are doar opt ani.
- Are nevoie de mama sa! - Du-te naibii!
Mereu mi-a păsat de voi, știi?
Crezi că eu sunt mulțumită așa?
Sunt în dureri, omule.
Nu poți să înțelegi asta, nu vezi?
Sunt în dureri.
Nu, ești o egoistă nenorocită.
Asta ești. Și știi ce văd?
Văd o femeie moartă.
Ești moartă pentru mine.
Domnul superior tuturor. Ce? Te crezi mai bun decât mine, nu-i așa?
Nu ești mai bun decât mine, știi?
Nu ești mai bun decât mine.
Ești un ratat.
Ești un ratat nenorocit.
Nu ești nimic, nu ești absolut nimic.
Mi-aș dori să fi dispărut!
Mi-aș dori să fii mort!
Atunci n-ar mai trebui să-ți văd nenorocita de față din nou.
Acum, că m-am descărcat,
cred că vreau doar să-ți mulțumesc.
Da, micuțule, ce faci, frate? Sper că bine, nu?
Toate fetele sunt după tine la școală, nu?
Chiar dacă școala e pentru ratați.
Hei, Dan! Ieși afară! Ieși din mașină, frate!
Cine-i ăla, frate? Ce-i cu el?
Pe bune, ieși din mașină. Crezi că mă prostesc?
Nu-ți face griji. Ești în regulă. Relaxează-te.
Ieși din mașină, Danial, frate!
Ai un mesaj nou.
Primul mesaj nou.
Probabil te gândești: „Când se va opri ăsta din a-mi lăsa mesaje?”
Bună întrebare!
O să te bucuri să afli că ăsta e ultimul meu mesaj pentru tine.
Doar dacă nu cumva de data asta alegi să-mi răspunzi la mesaj,
iar atunci probabil îți voi răspunde și eu.
Iar apoi...
Ascultă, voiam doar să mă descarc puțin.
Nici nu trebuie să asculți asta, dar voiam s-o zic.
Încep...
Danial, ieși din nenorocita de mașină, frate!
Ascultă, n-am timp de prostiile astea. N-am vrut asta!
Sunt obosit, omule!
Sunt ca un tată pentru tine, frate!
N-am cerut asta. Trebuie să mă ocup și de viața mea.
Nu sunt tatăl tău, nu sunt mama ta, sunt eu, frate, Marcus!
Și mă pui zilnic să fiu pe urmele tale, să am grijă de tine.
Să te duc la școală. Să-ți fac patul!
Frate, cine are grijă de mine? Nimeni!
Știi cum e să nu ai pe nimeni?
Doare ca naiba, frate.
Uite, frate.
Știu că e greu să ne descurcăm cu ce avem.
Cu ce trebuie să îndurăm din cauza mamei.
Știu că a fost greu,
dar am făcut niște greșeli mari între timp, frate,
și nu vreau ca tu să faci aceleași greșeli.
Și știi ce?
Știu că e ușor să dăm vina pe mama
pentru tot ce-am suferit, dar...
În viață nu poți da vina pe alte persoane
și pe circumstanțe pentru greșelile tale.
Am făcut asta de când mă știu
și n-am ajuns nicăieri. M-am săturat de asta, frate.
Aveam un sentiment în mine.
Era un amestec de frustrare și furie.
Mi-a omorât toate visurile și pasiunile, știi?
M-am simțit rănit și am vrut ca și ceilalți să fie la fel.
Am fost furios pe dinăuntru. Am fost mereu foarte furios și...
Nu putem continua să fim furioși. Nu mai putem fi furioși.
Nu pe mama, nu unul pe altul, nu mai putem fi furioși pe nimic, jur.
Ascultă, asta nu-i viață.
Ne vom uita înapoi la situația asta peste zece ani și vom înțelege asta.
Știu că e greu să înțelegi acum, dar îți promit.
Trebuie doar să crezi.
Vezi, tu, tipi ca el nu-ți vor spune niciodată asta.
Nu vor recunoaște asta, pentru că nu se cunosc pe ei înșiși.
Sunt niște băieți pierduți care se transformă în bărbați pierduți.
Habar n-are despre ce vorbește.
Ciclul continuă
și nu se va opri, va tot continua.
Vreau mai mult pentru tine. Mai mult decât ți-ai imagina...
Imaginează-ți că nu vom mai vorbi niciodată.
M-am tot gândit la asta în ultimele săptămâni,
și inițial m-am supărat, n-o să te mint.
M-am cam obișnuit cu discuțiile noastre,
dar azi am stat pe gânduri, și știi ce?
Acum nu mă mai supără asta. E în regulă.
Știi, îmi amintesc ceva ce am citit odată.
Nu mai țin minte unde, dar scria ceva de genul:
„Uneori Dumnezeu aduce pe cineva în viața ta pentru o perioadă de timp.
„O perioadă de timp potrivită.
„Poate că dorești ca acea persoană să stea mai mult în viața ta,
„dar nu de asta a venit în ea.
„Nu acesta e scopul ei. Ea are o sarcină, să te vindece.”
Eram distrus. Nici măcar eu nu știam, dar eram.
Ai văzut asta și m-ai ajutat să mă vindec.
Sunt mai bine acum. Sunt mai bine decât eram.
Și, dacă ăsta e singurul sfârșit pentru noi doi,
adică asta ne-a fost scris în stele,
atunci e de ajuns.
Acum, că ți-am zis asta, cred că tot ce vreau să-ți mai zic e că-ți mulțumesc.
Marcus. Răspunde la telefon, Marcus. Te rog.
Am trecut prin multe.
Uite unde suntem. Uite unde am ajuns.
Încă suntem aici, încă luptăm.
La naiba! Marcus.
Sunt mândru de tine.
Sunt mândru de noi.
Te iubesc, frate.
Lăsați un mesaj după...
Te rog, Marcus.
Tipul ăsta e pus pe glume, omule.
Lăsați un mesaj după semnalul sonor.
Apăsați pe orice tastă pentru a încheia.
Marcus! Vin după tine.
Fugi!
Nu!
... ușa așa! Jur pe Dumnezeu,
Danial, dacă ți-ai uitat cheia, o să vezi tu!
- Ce naiba se întâmplă? - Viv, repede.
Marcus a fost împușcat. E cam pe unde stau eu. Vino repede. Marcus...
Marcus? Marcus! Cineva să cheme o ambulanță!
Chemați o ambulanță!
Doamne! Te rog, Marcus! Bine.
Rămâi cu mine, te rog, și nu mă voi mai atinge de ele.
Cine ți-a făcut asta?
Nu ei te-au purtat în pântec nouă luni de zile.
Nu ei te-au alăptat
și nu ei au avut grijă de tine când nu puteai să dormi.
N-aveau dreptul să facă asta.
Nu!
Marcus! Te rog!
Marcus!
ZIUA 5
Hei, ce faci?
Am auzit de fratele tău.
Ține-te tare.
Mamă!
Te rog, îmi cer scuze...
Mamă! Îmi cer scuze! Ridică-te!
Ți-e foame, mamă? Pot să-ți fac rost de ceva de mâncare,
dar trebuie să te trezești! Trebuie să te ridici!
Îmi cer scuze!
Trezește-te! Mamă, îmi cer scuze!
Ridică-te!
Îmi cer scuze!
El e Danial, a trecut prin multe.
Și-a găsit mama agonizând de la supradoză.
Foarte traumatizant.
Prezintă simptome, nu vorbește, e foarte retras.
Am luat legătura cu tatăl său, care a zis că-l va lua pentru un timp...
Danial, ți-o prezint pe dna Palmer.
Va avea grijă de tine
și se va ocupa de tot,
așa că nu trebuie să-ți faci griji pentru nimic, bine?
Vreau să fii un băiat curajos și puternic,
și, dacă ai vreo problemă, să-i spui dnei Palmer, bine?
Vom trece peste asta și ne vom vedea curând.
Te voi suna, bine?
Cum te simți, dragul meu?
Tot nu vrei să vorbești?
E-n regulă, uneori nici eu nu vreau să vorbesc.
Trebuie să mergem să vedem noua ta casă.
Vrei să mergem?
Ești un băiat norocos, Danial. Eu nu mi-am cunoscut tatăl când eram mică.
A murit înainte ca eu să mă fi născut.
Tatăl tău de-abia așteaptă să te primească.
Sunt sigură că veți avea o grămadă de discutat.
Vai, ce-ai mai crescut!
ULTIMA ZI
Nu-ți face griji, e-n regulă. E băiat mare acum.
- Mai mergem la întâlnire, frate? - Da.
Dar voiam să mă ocup de el mai întâi.
Vrei să mă duc?
Nu. Mă voi ocupa eu.
- Dar poți să vii după mine, dacă vrei. - Bine, super. Te aștept afară.
- Bine. - Excelent.
Deci, uite, acum vei locui cu mine.
Așa că-ți voi spune niște reguli, ca să nu ajungem să ne călcăm pe bătături.
În primul rând, aici nu fumezi. Numai eu pot s-o fac.
În al doilea rând, să n-aduci fete aici. Doar eu pot, ai înțeles?
Și, dacă te prind că faci orice,
și mă refer la absolut orice nu-mi convine,
vei avea probleme mari, ai înțeles?
În regulă, bine. Bine.
Am auzit ce s-a întâmplat cu fratele tău.
E trist și-mi pare rău,
dar știa în ce se bagă.
Așa e pe străzi.
Așa stau lucrurile.
Dar, în casa asta, noi suntem cuviincioși
și respectăm regulile. Ai înțeles?
Uite, omule, știu că nu prea ne cunoaștem,
și asta cam e din vina mea,
dar și a mamei tale, ca să fiu sincer,
însă eu sunt tatăl tău
și tu nu poți schimba asta.
Camera în care vei sta
e la capătul holului, în stânga, nu în dreapta.
Să nu te prind că intri în dreapta, ai înțeles?
Și, înainte să zici ceva, e un pic dezastru acolo,
dar ne vom ocupa de asta.
O vopsim în albastru sau îți luăm niște jucării
sau orice rahaturi vă plac vouă, copiilor.
Dar ne vom ocupa de asta.
CU TOȚII SUNTEM PERSONAJUL NEGATIV ÎN POVESTEA CUIVA
Uite, trebuie să ies puțin, să mă ocup de niște treburi.
Fă-ți ceva de mâncare sau uită-te la televizor.
Dar ai înțeles ce tocmai am vorbit, nu?
Bine, super.
Ai mâncare în frigider,
dar să nu te atingi de somonul afumat sau de sucul de ananas! Alea-s ale mele.
Hei, ridică-te, omule!
E târziu, ai idee cât e ceasul?
Am fost plecat vreo două ore și tu încă dormi.
Nu e loc de leneși aici, știi?
Du-te la magazin. Ia niște suc de ananas și lapte,
și orice altceva vrei să mănânci la cină.
Ai grijă să-mi aduci restul.
Să dormi la ora asta, ai înnebunit?
Niciodată nu trebuia să fie așa.
Sau, cel puțin, nu asta era intenția.
În ciuda a ceea ce ți s-ar putea spune.
Cu toții am fost odată copii, fiecare dintre noi.
Copii cu ambiții, cu visuri și imaginații îndrăznețe.
Niciodată n-am vrut să abandonăm școala, să fim traficanți, prostituate, ucigași,
membri ai unor bande, narcomani.
Niște ratați.
N-am ales viața asta
sau, cel puțin, nu intenționat.
Ea ne-a cam ales pe noi.
Noi doar am stat deoparte și am lăsat asta să se-ntâmple.
N-am făcut nimic să schimbăm asta.
Așa că iată-ne.
Ca lupii, trăim după instinct, zi de zi.
Dar, ca oile, avem același comportament, zi de zi.
Am inima grea, omule.
Sunt extenuat.
Nu. Când te mai văd?
Nu pot azi.
Stai un pic. Hei!
Lasă restul pe masă!
Da. Cine crezi, ia ghici!
Uite-așa. Am treabă, iubito. E o nebunie.
Ce? Normal că știu să gătesc.
Era și timpul! E pizzeria aia vai de capul ei.
Mi-au zis că sosește în 15 minute.
Aștept pizza asta nenorocită de vreo oră deja.
MÂINILE SUS. NU TRAGE
PAC PAC PAC CÂTE?
NIMIC NU S-A SCHIMBAT
Și pe cine putem da vina?
Când toți sunt morți sau la închisoare
sau când așa-zișii noștri frați au trecut peste,
sau acuma sunt doar niște străini?
Atunci pe cine arătăm cu degetul?
Când nu mai e nimeni pe care-l putem urî,
dar totuși a mai rămas atâta ură în noi?
Ce scuze mai avem atunci?
Poate doar atunci vom fi forțați să vedem adevărul.
Că eram noi. Tu și eu.
În tot acest timp ne uram pe noi înșine.
Mereu a fost vorba de noi.
Respiră.
Hei! Vezi cine-i la ușă!
Spune-le că nu le mai dau bani.
Pizza-i rece, oricum. Din nou.
O bătaie de joc.
Și știi ce e cel mai aiurea? Majoritatea nici măcar nu-și dau seama.
Habar n-au.
De greutățile prin care ai trecut.
De tot ce a trebuit să depășești,
de puterea de care ai avut nevoie pentru a fi unde ești acum.
Poate că ești bătut și rănit, dar încă lupți. Încă respiri.
Am zis să respiri.
Vedem numai prezentul, un moment din viața ta.
Nu, ei n-au cum să vadă imaginea completă.
Deloc.
Îmi strângeam pumnii așa, foarte tare...
Habar n-au unde ai fost și prin ce ai trecut,
unde te îndrepți, dar ei tot judecă,
comentează și te ignoră.
Ei nu pot vedea mai departe de aspectul bizar, de agresivitate,
de hainele deocheate, de comportamentul distructiv,
de hanorace, de dependența de droguri.
Unde-i tatăl tău?
De ce?
S-au întrebat de ce, de ce se întâmplă toate astea?
S-au gândit că poate nu ți-e bine acum,
că ești rănit, distrus?
Vrei să devii mai bun, dar e nevoie de fiecare dram de determinare,
de fiecare părticică din forța ta,
din curajul tău, doar ca să încerci să-ți fie bine,
doar ca să funcționezi normal, să nu o iei razna,
doar ca să respiri.
Nu. Probabil că nu, nu-i așa?
De ce s-o facă?
LUCRURILE TREBUIE SĂ SE SCHIMBE
După cum am zis, majoritatea n-au habar.
E chiar în fața lor, dar nu pot să vadă asta.
Și cum ar putea?
Nu ei sunt orbi.
Nu.
Nu, e vorba de inimile lor.
Și amintiți-vă, totul a fost doar o poveste.
JUNGLA
Subtitrarea: Casian Ocăi
redactor Robert Ciubotaru