Tidligere i The Walking Dead: World Beyond.
Om de ødela Omaha, må det ha gått gjennom moren min.
Hun lyver til deg.
Jeg er det nærmeste dere har en venn i CRM.
-Så pappa har det bra? -Han har en kjæreste.
-Dere overgir dere? -Hva om vi gjorde det?
Vi må prate. Dette er kodete CRM-sendinger,
som beviser at militæret sendte inn de døde.
-Har den nye testpasienten kommet? -Som du ønsket.
Inntil videre rapporterer du til meg.
Ikke skyt. Jeg tar den.
Er alle ok? Leo, går det bra?
Bare nok en dag på kontoret.
En liten kolonne kom sørover, for nært til at det var behagelig.
Vi venter til sprengladningene våre får dem til å snu.
Sprengninger kan tiltrekke flere fra sør. Vi spaner i forveien.
Er alle forskningsekspedisjonene dine så spennende?
Nesten aldri.
Nei, stopp. Det er en av våre.
Geosenderen har vel klikket igjen.
Jeg trodde nullstillingen ville fikse det.
Åpenbart ikke.
Bare hold ham mens jeg finner ut av det.
Bioopptakerens databoks er skuddsikker, for sikkerhets skyld.
Å, det går bra, dr. Bennett.
Vær så snill, kall meg Leo.
Ok, Leo.
Så,
hva synes du om vårt enkle, lille forskningsanlegg så langt?
Det er bemerkelsesverdig.
Infrastrukturen, utstyret, det er...
Det er hinsides alt jeg så for meg.
Om ser bort fra noen geofeil.
Jeg gleder meg til å se mer.
Som jeg forstår,
er det kodet data fra feltprøver gjennomført i kjølvannet av...
noe som ligner en slags kjemisk hendelse i stor skala.
Dette V-symbol er overalt.
Det er nok en referanse til et spesifikt prosjekt her på anlegget.
Så CRM brukte et kjemisk våpen for å drepe alle sammen?
Så lurte de inn døde for å dekke over det.
Det er to minutter til vi skal møte Silas ved terminalen.
Er du sikker på at disse er ekte? Hun prøver ikke å lure oss igjen?
Nei, nei. Detaljene her, uansett hva det handler om, er ekte.
Det har foregått rett foran meg hele tiden.
Kanskje forskerne ikke visste om det, eller at de jobber mot sin vilje.
Eller at de visste det, og ikke brydde seg.
Vi må fatte en avgjørelse nå, ellers fatter noen den for oss.
Drar vi eller blir vi her?
Vi må bli her.
Vi prater om folks liv. Portland må få vite dette.
Vi må finne ut hva som foregår, hva alt dette betyr.
Ok.
Vi må gi beskjed til Will og Elton. Hva gjør vi med Silas?
Jeg ba Silas om å dra, om vi ikke kom.
Tilbake til utposten helt til vi finner ut av ting.
Vi får bare håpe at han gjorde det.
Så det var det? Du skroter fluktplanen?
Hope har rett. Vi trenger svar.
Jaha? Og så da?
Så sørger vi for at de ikke slipper unna med det.
Ok.
La oss få noen svar.
Hvorfor ville CRM utslette to hele lokalsamfunn?
For forskningen, eller var det bare en del av alt?
-Det prøver jeg å finne ut. -Du var muldvarp i begge to.
Om noen vet det, så er det deg.
Jeg var en del av et oppdrag som skulle observere og rapportere.
-I alle fall til... -Til det handlet om meg.
Moren min var den som ledet
Borgerrepublikkens forbindelser med Omaha og Campus-kolonien.
Jeg var ingen.
Ja, så å skyte meg og å drepe onkelen var din beslutning,
men å drepe alle andre var hennes?
Hørtes det rett ut?
Kun generalmajor Beale kunne ha gitt ordre om noe så pass stort.
Men ja.
Moren min ville ha sett ordren.
Noen anelse om hvorfor de ville gjøre noe slikt?
Selv før de formet alliansen med Omaha og Portland,
så holdt Borgerrepublikken beliggenheten sin skjult,
for å sørge for at alt innenfor dens grenser
ble holdt i statistisk balanse. Ressurser, mat, befolkning...
Tilstrømming av folk gir potensial for konflikt.
Noe sånt ville satt alt de hadde bygget på spill.
På en eller annen måte må Beale ha tenkt at
Omaha og Campus-kolonien var en trussel mot den balansen.
Den skjulte byen. Hvor er den?
Om du skal være så åpen og ærlig, får du si det til oss.
Dette er pisspreik. Jeg kom til dere for å få svar, ikke motsatt.
Jeg trenger mer tid.
Vil du ha svar?
Da får du være på min side.
Du vet hvor du finner meg.
Å få Indira til å overlevere dere? Det var smart.
Men fluktplanen dere trodde at dere hadde?
Den har dere ikke.
Stol på meg.
Vi må sende den beskjeden til Will og Elton.
Jeg skriver den.
Skriv "Forsinket, men i sikkerhet".
Mottatt.
Jennifer.
Stabssersjant.
Underoffiser Stokes.
Hva gjør du her?
Oberstløytnant Kublek sendte meg for å gjøre en sikkerhetsgranskning.
Vi har vært gjennom for mye for at du ikke skal bruke fornavnet mitt.
Jeg hørte du var forfremmet, Jadis. Så du trives med å bare være politi?
Militærpoliti.
Det gjør meg svært tilfreds å etterforske korrupsjon,
udugelighet, forræderi... Har du sett noe?
Du vet at du hadde potensial som faktisk soldat?
Jeg vet det.
Det svir, når det kommer fra dama som trente meg.
Lærte meg hva som var verdt å kjempe for.
Håper vi rekker å møtes litt mens jeg er her.
Og jeg håper jeg ikke blir nødt til å arrestere deg.
Det sa du sist gang vi møttes.
Men denne gangen mener jeg det.
Dra til helvete, bitch.
Hørte at du kom inn fra kulden. Jeg er glad du har det bra.
Men jeg visste at du ville klare deg.
Jeg vet om... Plaskett, og Carlucci,
Bennett-søstrene, og gutten med kordfløyelen.
Jeg vet om alt det der.
Jeg ser hele bildet. Det er jobben min.
Så hva ser du?
Jeg ser mentoren min.
CRMs mest dedikerte soldat.
Kvinnen som ville skjære seg i fjeset, og brekke sine ben for saken.
Moren din har lånt meg kontoret sitt. Kom innom senere.
Jeg har litt rom laget av brasiliansk sukker. Nytt destilleri i bydel åtte.
Kanskje du får kalle meg bitch en gang til,
uten at jeg kaster deg i gulvet. Jeg er så glad for å se deg igjen.
Takk i like måte.
Vi må finne svake punkter.
Sees senere.
Så? Skrev du det Felix ba deg om, eller...?
Mer eller mindre. Hvordan det?
Med tanke på hvor lang tid det tok, så antar jeg mer.
Jeg snoker ikke. Jeg bare...
observerer.
Hva mener du?
Seriøst?
Ja.
Så det er ok for deg å endre plan?
Jeg gav deg et løfte.
Og jeg gav et til meg selv.
Jeg har tenkt å holde begge.
Selv om det blir det siste du gjør?
Vel, i så fall, så blir det sånn.
Jeg håper at det ikke blir det.
Den vi leter etter har et hull i støtfangeren bak.
Burde være lett å finne.
Ja, jeg tar det herfra.
Vil du ikke spørre hva jeg skrev?
Jeg stoler på deg.
Du skrev sikkert det som trengs.
GRADERT PROSJEKT V
PRØVEJOURNAL FELTLOGG
Hei.
Jeg hørte nettopp om Iris og Felix. Hvordan går det med dem?
De kom nettopp inn. Jeg hadde tenkt å si det.
Nei, vær så snill. Du må være så lettet.
Jeg hentet litt klær til dem fra beredskapslageret.
Det har blitt min greie.
Takk. Jeg...
Vi kan absolutt utsette middagen i kveld. Om det var det du...
Det hadde jeg glemt. Det var ikke det jeg...
Ok. Det er bare...
-Du virker... -Vet du hva?
Kanskje en forfriskende dose hjemlig normaltilstand
er nøyaktig det legen anbefaler.
Du har vel en million andre ting å...
Nei. Du har allerede blitt nevnt.
Jeg tror det ville vært bra om du møtte dem.
Det er...
PRØVE SEND TIL PROSJEKT V
GRADERT PROSJEKT V
Det går bra, dr. Bennett.
Vær så snill, kall meg Leo.
Å. Ok, Leo.
La oss si klokka sju.
Middag?
Nettopp. Ja. Ja. Eh...
-Vi sees da. -Ok.
-Jeg gleder meg. -Samme her.
VI ER FORSINKET
KLAR
Hva er det?
De drar ikke.
Hva mener du med at de ikke drar?
De skulle hente Hope og Leo, og dra. Hva annet holder de på med?
NÅR VI VET ALT, BRENNER VI STEDET NED TIL GRUNNEN.
De vil starte en krig.
Er han sikker?
Og hun kommer hit på middag.
Pappa?
-Går det bra? -Ja.
Jeg bare... Jeg må vite det.
Vite hva?
Hvor mye Lyla vet.
Hun kommer på middag, så hun vil ikke være i laboratoriet.
Du må gjøre noe for meg.
Men ikke bare du.
Vil du bryte deg inn i Belshaws lab? Nei.
Aldri i verden. Det er altfor farlig. Blir vi ferska, er vi ferdige.
Du sa at du ville ha svar. Du sa til Leo at du vil stoppe dem...
Jeg vil at Leo gir sin oppfatning av forskningen.
Det har han gjort. Ok?
Du kan ikke bare slenge dette i noens fang, og gå din vei.
Du er innblandet, om du vil eller ikke.
Så hva er den beste veien inn?
Du er offisielt Leos livvakt nå.
Det gir deg ikke mye adgang, men
det er alibiet ditt om noen spør hvorfor du er her.
Dessuten får du denne.
-Denne er din. -Ja. Din er fortsatt innelåst.
Enten prøver jeg å overføre Lylas adgang til mitt eget kort,
eller så kopierer jeg hennes på et vis.
Jeg trodde det var dette du kunne?
-Jeg er soldat, ikke hacker. -Ikke soldat. Du er en muldvarp.
Var det verdt det? Alle løgnene? Alle drapene?
For hva? Det lange løp?
Tror du jeg ville gjøre alt det der?
TILGANG NEKTES
Det funker ikke.
Kan vi ikke bare bryte oss inn?
Alle laboratoriene henger sammen. Forskerne jobber der døgnet rundt.
Hva om det vi leter etter ikke er i Lylas lab likevel?
Holder hun noe hemmelig, så er det vel best å gjøre det et annet sted.
Et sted som er privat.
Jeg sjekker loggen for nøkkelkort, for å se hvor hun har vært.
Der.
Daglig turer til kjeller sju, C-24.
Det er ingenting der nede, foruten enheten for biobegrensning.
-Det brevet kan bety hva som helst. -Det kan bety det som står der.
Vi må handle for å beskytte oss selv.
Hvordan da?
Vi overleverer de to som er igjen, og advarer CRM -
vår langvarige allierte - om jeg må påminne dere,
om de kommende problemene gruppen deres vil forårsake.
Jeg håper de infiltrerer anlegget med rådets støtte.
Vi lovet å beskytte dem.
Og du lovet oss at du ville beskytte oss.
Vi er trygge.
CRM vet ingenting om vår medvirkning.
Vi har levd så lenge under deres trusler.
Om de andre vil gi CRM et helvete, hvorfor skal vi ikke hjelpe dem?
Hun har et poeng, Brody. Vi må velge side.
Du har rett, det må vi.
Beklager, Indira.
Jeg har ikke noe valg,
jeg må be om et mistillitsvotum angående styreformannen vår.
Jeg ba Felix om å holde seg til planen.
-Jeg håper de ikke gjorde noe... -Det er verre.
Hva?
Hva er verre?
Elton, hva vet du?
Indira er syk. Det er nyrene.
Dialyse og blodfortynnende holder henne i live,
og alt dette får hun fra forskningsanlegget.
Hun har holdt det hemmelig for alle utenom familien.
Jeg fant det ut av en tilfeldighet.
Felix og Iris kan umulig vite det. I så fall, ville de visst at...
å brenne ned anlegget,
hvis det er det de har tenkt,
vil ødelegge alt hun trenger for å leve.
Dere klarer dere.
Brody prøvde seg på noe drit, men...
Dere kan bli her. Inntil videre, i alle fall.
Takk.
Men jeg blir ikke her. Jeg kan ikke.
Jeg må komme meg inn på anlegget igjen.
BEGRENSET ADGANG SIKKER SONE
Det der med adgangsloggene... Så ut som at du hadde gjort det før.
Hadde jeg det, ville vi antagelig aldri møttes.
Du spurte meg om oppdraget mitt i Omaha.
Sannheten er at det ikke bare handlet om å gjøre sin plikt.
Det handlet om å få CMRs nåde igjen.
Hva gjorde du?
Jeg prøvde å dekke over noen mannen min rotet til.
Var du gift?
Jeg er gift. Med kommandérsersjanten i hurtigsporet. Gullgutten.
Vi hadde våre demoner, men hvem har ikke det?
Vi ledet troppen vår på en øvelse med noen døde.
Ting gikk i dass, han tok en tøff beslutning, og folk ble skadd.
Spør du meg, så reddet han liv, egentlig.
Men han hadde drukket. Så det ble en utredning.
Han lovet meg å skjerpe seg hvis jeg kunne roe situasjonen.
Så jeg gikk med på å si at beslutningen var min, ikke hans.
Kameraet vi brukte for å dokumentere øvelsen, var ødelagt,
så de hentet innspillingen, for å berge den som bevis.
En sen kveld, gikk jeg inn i teknologirommet
og sørget for at det ikke var mulig.
Om jeg bare hadde husket å slette nøkkelkortloggene...
Hvorfor gjorde du det?
Fordi...
Jeg elsket ham. Kanskje jeg gjør det fortsatt.
Der er det,
Jeg må slå av strømmen til denne delen av sikkerhetsnettet.
Det tar to minutter før reservegeneratoren starter.
Vi har bare den tiden på å gjøre alt vi trenger.
-Hvor slår vi av strømmen? -På den andre siden av området.
Det er for langt å dra dit og tilbake på under to minutter.
Ok. Da deler vi opp oss.
Jeg slår av strømmen, du går inn og ser hva du kan finne.
-Vi kan bruke disse for kontakt. -Ok.
Men jeg slår av strømmen.
Så jeg ligger tynt an i tilfelle dette går galt?
Jeg vet hvor alt er, og hvordan jeg skjuler spor.
Dessuten ville du løpt i blinde.
Hør her, det var du som kom til meg.
-Så enten følger vi reglene mine... -Eller hva?
Hva skal du gjøre, stikke av?
Fortsette å gjemme hodet i sanda?
Skulle du klare det, etter alt det du har gjort?
Det de gjorde var ikke meg,
og vi kan ikke gjøre noe for å få tilbake de folkene.
Så ja, jeg er villig til å flykte.
Er du?
Vent på mitt signal, eller ikke.
Ok. Jeg kunne blitt en utrolig kokk.
Pappa, støtt meg.
-Ingen kommentar. -Å...
Eh... Så, Lyla?
Hva jobbet du med? Før alt dette?
Å, legemiddelindustrien.
Jeg jobbet med behandling av en rekke ulike sykdommer,
men jeg vil ikke kjede dere med det.
Betyr det at du gjorde dyreforsøk?
Ja, dessverre. Det var standard i bransjen.
Om det var så synd, burde det kanskje ikke vært standard.
Vel, i de fleste tilfeller
kunne ikke forsøk på isolerte celler...
gi pålitelige resultater.
Om å ofre noen mus kan redde tusenvis av liv,
er ikke det verdt det?
Det er vel avhengig av hvor man setter grensen.
Hva om det man gjør
er verre enn sykdommen man forsøker å kurere?
Dette er nok en diskusjon som passer bedre i klasserommet.
Å, nei da. Nei. Eh...
Hun har et poeng.
Altså,
til sist handler det om hvor mye av ens egen medmenneskelighet,
ens egen sjel,
man er villig til å ofre for å tjene alles beste.
Alle gjør ting som vi ønsker at vi ikke måtte, men
det er bare...
livet.
Nei.
Det er ikke "bare livet".
Man velger å gjøre slike ting. Man har alltid et valg.
Å si at man ikke har det, Lyla, det er en unnskyldning.
Iris, kanskje vi skal se hvordan Felix har det.
-Se om han føler seg bedre. -Nei, det går bra.
Jeg synes det er en god idé.
Om jeg får gå fra bordet.
Å, jeg burde... antageligvis gå.
Nei, nei, nei. Hun...
trenger bare litt tid til å roe seg ned.
Vær så snill.
Bli her.
Hva faen, Iris?
Du skal sørge for at jeg ikke gjør dumme ting, ikke tvert imot.
Hope?
Jeg klarer det ikke med henne.
Med dette stedet.
Jeg forstår ikke at du klarer det.
Jeg vet at du ikke vil høre det, men...
Det finnes bra folk her.
Forskerne, studentene som oss...
Jeg hjelper dem med noe som kan bli viktig.
Kanskje et gjennombrudd.
Jeg sier ikke at det forandrer det CRM gjorde eller hva Lyla har gjort,
men de er ikke dem.
Jeg drepte en av dem.
Hva?
En soldat.
Jeg drepte en soldat.
I skogen.
Jeg gjorde det fordi han var fienden.
Og jeg vil gjøre det igjen, fordi det er det de er.
Vi må være klare.
Alle på utsiden er det allerede. Jeg skrev det til dem på lappen.
Lappen til den døde postkassen? Hva skrev du?
At vi skal finne ut hva CRM har tenkt å gjøre,
at vi skal hindre dem i gjøre det,
og at vi skal brenne dette stedet ned til grunnen.
Felix. Jeg er på plass.
Er du klar?
Klar når du er det.
Faen.
Kom igjen! Nå.
Patrulje tre rapporterer.
Patrulje fem rapporterer og svarer, over.
Patrulje seks. Stabssersjant Mallick.
Rapporter, over.
Stabssersjant Mallick.
V BIOLOGISK FARE 1017
Huck.
Det de brukte for å utslette Omaha? Det finnes mer av det.
Huck, hører du meg?
Huck?
Å faen, faen.
Huck?
Huck!
Jeg klipper gjerdet ved Larkin Notch, da er du 2,5 kilometer unna,
uten at patruljene ser deg.
-Og så da? -Det finnes en inngjerding. Der.
Det er der forskerne oppbevarer de døde som de forsker på.
Det er mindre vakthold der.
De antar at ingen er så sprø at de klipper seg inn.
Det er slik jeg kommer inn. Og da forteller jeg de andre om moren din.
Sørger for at de ikke setter medisinen hennes på spill.
Indira har risikert alt for oss.
Jeg skylder henne dette.
La i det minste meg og Elton få bli med.
Om de andre kommer seg ut, eller om noe går skeis,
så må dere være i sikkerhet.
Hei.
Du er vel ikke bekymret?
Jeg vil bare ikke sitte igjen med ansvaret om mamma finner ut av det.
Hva skal jeg si til henne?
Si at, i stedet for at hun tar vare på alle andre,
så tar noen vare på henne, for en gangs skyld.
Og si at det er gøy å la søsteren sin sitte igjen med ansvaret av og til.
Vi bør dra.
Vær forsiktige.
Beklager at jeg brøt løftet mitt.
Du var bekymret for moren min.
Sånn er det med hemmeligheter.
De vil nesten aldri forbli hemmelige.
-Hvor skal du? -Jeg skal be for at de klarer seg.
Får jeg bli med?
Vil du be?
Sist gang de jeg brydde meg mest om i verden, forlot meg...
Så kom de aldri tilbake.
Jeg vil bare ikke være alene akkurat nå.
Det ser ut som om strømmen holder på å komme tilbake.
Ja.
Jeg burde sjekke laboratoriet mitt.
Nei, det, det går bra.
Alle laboratoriene drives av reservegeneratorer.
Ikke sant?
Om dette handler om Iris...
Nei, nei. Nei, det gjør det ikke.
Det bare kom opp noen... ting for meg i kveld.
Hva slags ting?
Du kan si det til meg, uansett hva det er.
Det er noe.
Noe jeg ikke har vært ærlig med deg om.
Men du er nødt til å bli med meg.
Det er bedre om jeg viser deg.
Eh, ok.
Huck.
Huck. Kom igjen, si noe.
Du kan ikke bare gå din vei.
Ikke fra meg.
Ikke fra det de gjorde.
Faen!
Vil du fortelle meg hvor vi skal?
Vi er fremme.
Jeg forstår ikke.
Du spurte om jeg hadde en familie, før alt dette,
og jeg har knapt sagt et ord, men...
Jeg burde fortelle deg hva som skjedde med dem.
Det var, eh, helt i begynnelsen.
Mia,
datteren min,
hun var seks år.
Hun ble bitt av en mann som kom seg inn i hagen vår.
Vel, han var ikke så mye mann lenger, men...
Kevin...
Mannen min...
Han sov med Mia i senga hennes den natta.
Hun ble så syk, så raskt.
Og han elsket henne så høyt.
Neste morgen, gikk jeg for å se til dem, og...
Kevin lå på gulvet.
Han blødde ihjel.
Halsen hans var nesten bitt over.
Og Mia var...
forvandlet.
Hun var ikke den lille jenta mi lenger.
Og et par timer senere, så var ikke Kevin mannen min.
Telefonene fungerte ikke lenger, og...
de fleste naboene hadde dratt, så jeg...
Jeg bare oppbevarte dem der.
Og så en dag, så hørte jeg et...
brak.
Noe hadde falt ned.
De var klemt fast, under en bokhylle.
Og det var da jeg visste hva jeg måtte gjøre.
Jeg hentet en skjøteledning, noen belter fra skapet mitt,
og så sørget jeg for at de ikke kunne angripe meg.
Og så fant jeg det gamle medisinutstyret mitt i garasjen,
og jeg gjorde alt jeg kunne for å hjelpe dem.
Jeg gjorde ting med dem.
Forferdelige ting.
Alt jeg kunne finne på, for å prøve å...
få mannen min og jenta mi tilbake.
Men jeg klarte det ikke.
Jeg har brukt livet mitt på å kurere sykdommer, men...
...jeg kunne ikke kurere familien min.
De er grunnen til at jeg er her, og gjør det jeg gjør.
Ja, for alliansen, men...
Egentlig for dem.
Jeg kunne ikke redde familien min.
Men kanskje, en dag...
kan jeg bidra til å redde verden.
Huck.
Jeg vet ikke om du kan høre meg,
eller om du er ok, men...
For faen, Huck.
Om du hører meg, så er du nødt til å si det.
Bare si noe.
-Kom igjen, vi må dra. -Å herregud.
-Går det bra? -Hva i helvete skjedde med deg?
-Jeg trodde... -Veggene forstyrret radioen.
Reservegeneratoren satte i gang tidlig.
Jeg måtte omprogrammere kortene våre, for å åpne denne døra manuelt.
Jeg må slette adgangsloggene,
så jeg ikke får en reprise av det for to år siden.
Bare jævla mye verre.
Fant du noe?
Ja.
Uansett hva det er, så finnes det jævlig mye mer av det.
Jeg skal gi det til Leo.
Ja. Hold meg oppdatert. Jeg må gå.
-Ja. -Og hør her.
Jeg vet ikke hvordan dette ender,
eller hva som vil skje med meg,
men hva det nå enn er verdt,
så er jeg med dere.
I alle fall helt til jeg ikke kan.
Hva skjer? Du ville møte meg?
Det var bare den drinken.
Herregud. Brukte du radioen til det?
Jeg er en målbevisst kvinne når det gjelder vennene mine.
Jeg ble bekymret da du ikke svarte.
Radioen min døde da jeg tastet på den.
Det strømbruddet hjalp ikke.
Vi pratet aldri om hva jeg gjorde, for å få bli med i Borgerrepublikken.
For seks år siden.
Jeg vet at du ble reddet.
Jeg levde på min intelligens ute i villmarken.
Jeg skapte et lite samfunn ganske kjapt.
Det tror jeg på.
Her er et tips: om du raskt vil skape en sivilisasjon helt forfra,
gi dem deres eget språk.
Gi dem litt teater å ta del av.
De vil gjøre det teateret ekte.
Det vil knytte dem sammen.
Separert fra alle andre.
Så du var ambisiøs. Selv som overlevende.
Det var jeg.
Men jeg elsker folket mitt.
Jeg mistet dem fordi jeg inngikk feilaktige allianser.
Jeg er lei for det.
Det var jeg også. Og etterpå, fikk jeg en mulighet,
og jeg skapte meg en billett med tilgang til Borgerrepublikken.
Jeg gav CRM noe svært verdifullt.
Og jeg fikk et nytt liv.
For første gang på årevis var jeg i sikkerhet, men målet mitt var borte.
Helt til jeg innså at det ikke var det.
Det hadde bare ekspandert.
Målet mitt var fortsatt å overleve,
men jeg hadde blitt flink til det, etter alt jeg hadde opplevd.
Du er fortsatt en ambisiøs overlevende.
På vei oppover.
Det handler ikke bare om det.
Jeg vet at Borgerrepublikken er verdens siste lyspunkt,
og målet mitt er å skape en ny tidsalder på denne planeten.
Det er ditt mål også.
Det er det.
Måten du sier det på, får meg til å undres om du tror på det.
Moren din ba meg om å holde øye med deg mens jeg er her.
Det ble uttrykt som en mors hodebry, men jeg lurer på
om hun tror at du har vært for lenge her ute.
At du har knyttet bånd, at du har blitt en annen person.
Det tror hun ikke. Du tar feil.
Eller så har jeg rett om henne, og hun tar feil om deg.
Det er vanskelig å gi slipp på teateret som får en til å overleve.
Jeg hette ikke Jadis før verden gikk under.
Men det navnet, den identiteten,
hjalp meg til å overleve, så Jadis er den jeg er.
Du er sterkere enn meg.
Du er sterkere enn de fleste.
Om moren din er bekymret for at du kan være forvirret,
så ville det vært forståelig.
Vi kan hjelpe henne med å bevise at du ikke er det, Huck.
Jeg heter ikke Huck.
Er det meg du etterforsker?
Jeg skal etterforske et par ting her.
Om du var en av dem, så hadde det vært lett.
Jeg kan hjelpe deg med å bevise at du fortsatt er deg selv,
og du kan hjelpe meg ved å
prate om hvor fantastisk jeg er til alle som vil høre.
Jeg trenger en forfremmelse før slutten av året.
Som sagt, du er en ambisiøs overlevende.
Jeg har allerede blødd og brukket bein for militæret,
gjort alt jeg kunne for å bevise hva jeg er laget av.
Du har gjort mye.
Det er ingen tvil om det.
Men man kan alltid gjøre mer.
Så hvordan funker dette, egentlig?
Vi frigjør sjelene deres,
og håper at en liten del av den positive energien deres
tar seg til Dev og Will.
La oss begynne.
Vi nærmer oss. Det er rett over den bakketoppen.
Hvordan er du så kjent i dette området, forresten?
Jeg har gått meg vill og sneket meg ut.
Gjorde det mye som barn.
Å ha et hjem å snike seg vekk fra,
det er en bra ting.
Ja. Det er det.
Jeg skylder deg og familien din alt.
Du burde dra tilbake.
Jeg går selv herfra.
Apropos familie...
Denne tilhørte faren min.
Han den til meg for noen år siden, før han, eh...
Uansett. Moren min vet ikke om den.
Jeg har ikke brukt den før, men...
Jeg vil at du skal ha den.
Venstre.
Høyre.
Fremrykning.
Fremrykning! skal ha den.