PŘÍŠERNÝ PŘÍBĚH DOLORES ROACHOVÉ
7. DÍL SBOHEM, FELICIE
Kde se s nimi setkáme?
V pizzerii U Kaina a Abela,
pár bloků odtud.
Po té věci s Gideonem jsem si je omrknul. A hele,
dávají do těsta kachní sádlo.
Pecka, ne? Třeba bych taky mohl dávat do těsta sádlo.
-Co? -Sádlo z Tlustoprda.
-Ne kachní sádlo, tlustoprdí sádlo. -Sklapni.
Co blbneš?
Proč máš ze všeho srandu?
Není to sranda. Je to geniální nápad.
Všechno bude mít tu speciální chuť, i to pro vegetariány.
Nechceme toho snad nechat?
To taky uděláme. Dnes ne. Ještě musím...
Nemá dnes přinést šek?
To jo, ale musím spotřebovat to maso, co máme, cos mi dodala.
Pak zmizíme.
Hele, uklidni se.
Za chvíli budeme ve svém vlastním programu na ochranu svědků.
Vypaříme se.
Jako Dominic.
-Dolores! -Jeremiahu. Ahoj! Jak se máš?
Nemrknu. Dej si odjezd.
Jeremiahu, dostals mou objednávku?
Zase běžné množství bůčku, žebírek, kuřecích stehen. Jsme v poho?
Jo, jsme v poho. Fakt v poho.
Ale co je „dobrota“, když ne spása, která přichází z mlžných oblaků?
Tak jo, už musíme.
Co jiného jsou ty oblaky
než důkaz naší existence na nebi?
Což znamená, že jsme všichni, každý z nás, všude.
-Jasně. V pohodě. -Tak se měj.
Čau, Jeremiahu.
-Ví to, Luisi. Říkala jsem ti to. -Nikdo mu neuvěří.
Je pošuk.
Ale za rohem je někdo, kdo není pošuk a komu to dojde.
-Tak si nevyskakuj. -To ne.
-Ahoj. Máme rande ve čtyřech. -Ahoj.
Rande ve čtyřech. Počkej. Podívej na moje vlasy.
Sluší nám to. Vyfoť nás!
Ale na vašich empanadách,
na jejich řemeslné kvalitě, osobitosti, zvláštnostech...
na tom se nic nezmění.
Věřím, že poctivé řemeslo a zisk mohou jít ruku v ruce.
-Není úžasně chytrej? -Jo.
A mezitím...
Něco mi schází, ale vybral jsem svoje celoživotní úspory...
To je pětiprocentní záloha.
Patnáct tisíc? Neříkali jsme 300?
-Já vím, ale... -Patnáct tisíc?
-Tvoje životní úspory? -Vysvětlí ti to.
Firemní fondy jsou na tátovo jméno.
Hulíval jsem s klukama jako ty. Copak nemáš svěřeneckej fond?
Jo, ale táta se mi už týden neozval.
Dělá mu to starost.
Přístup k fondu musí podepsat oba rodiče.
Tak zfalšuj jeho podpis.
Na takový výběr nemůžu zfalšovat jeho podpis.
Chtějí otisky prstů, notáře...
-Notáře, Luisi. -Jo.
Já to zaplatím.
Mámina karta.
Tak moment. Prostě musíme čekat,
až se objeví tvůj táta?
Do té doby vám nemůžu dát víc.
Moji právníci stejně musí sepsat smlouvu.
A ti pracují pro něj.
Nemůžeme čekat na tvého právníka nebo tátu.
-Proč ten spěch? -Víš, jak je to pro mě těžký?
Jako bych prodával kus sebe.
Chci to. Chci rozšířit podnikání, jak jsme o tom mluvili.
Ale jestli to máme protahovat,
tak to ne.
Ne.
Zapomeň na to.
Ale nic víc dělat nemůžu.
A co nájem?
Ten bude obsažen v odkupu.
Když tu není tvůj táta, někdo přece vybírá nájemné.
-Jasně. -Kdo to má na starosti?
-Teď já. -Pán má prachy v kapse.
Tak to zaplať z nájemného.
Až se táta objeví, vrátíš mu to.
To je skvělej nápad.
-Mám použít příjmy z nájmů? -Jo.
Ty mi vlastně nepatří. Jen je vybírám.
Upřímně, Jonahu,
buď ten obchod uzavřeme, nebo si najdeme jiného kupce.
Je to na tobě.
Musím počkat do prvního, kdy jsou splatné nájmy.
-Na to můžeme počkat. -Jo, v pohodě.
Dobře.
Tak jo. Prvního budete ty peníze mít.
-Pokladní šek. -Ano, pokladní šek.
Na Empanada Loca a její odkaz!
Na zdraví!
Dobrej matroš, Luisi.
-Tos fakt vypěstoval sám? -Tak nějak.
Stejně to za chvíli bude legální.
Nikdo si nezaslouží na tom vydělat víc než ty.
Jestli to musíš skrývat, proč to nepěstuješ vevnitř?
Protože to ještě není legální.
Nemůžu mít v bytě usvědčující důkazy.
Ale máš tam rozsekaný těla. To nevadí?
Takže...
Vezmeme si ty peníze od Pearlmana
a koupíme si domeček ve Vermontu?
Ne, Luisi, ve Vermontu ne.
Není tam tak 95 % bělochů?
Neříkals, že budeme nenápadný, jako v programu na ochranu svědků?
Tak jo, ve Vermontu ne. Stejně nechci chytit boreliózu.
Colorado.
Budeme pěstovat trávu, otevřeme kšeft a masážní salon
na hlavní ulici, mezi obchoďákem a kostelem.
Novej začátek.
Čím chceš v novým životě být?
Přemýšlela jsem, jak se chci jmenovat.
-Felicia. -Ty chceš být Felicia?
-To je divný, ale fajn. -Ty budeš Felicia.
Cože?
V Ohiu pořád laminujou řidičáky.
Tyhle jsem udělal ráno.
Takhle si otevřeme novej účet.
Dolores je krásný jméno, ale znamená smutek.
Nechci, abys byla smutná.
Felicia znamená šťastná.
Fakt jsi musel použít mou policejní fotku?
Všechno, co ta holka chtěla před 16 lety...
-Naivka. Nechci to vidět. -Ne, protože teď to všechno dostane.
Zasloužíš si
opravdu pěknej, šťastnej život, Felicie Rochová.
Je to idiot, ale věřím mu.
A ty budeš kdo?
Hector Pector, co je to za jméno, ty vole?
-Tak se jmenuje Tlustoprd. -Ale ne.
-Ale jo. -Cože?
Změnil jsem fotku.
-Co když je na něj zatykač? -Pořád nějaký problémy.
Nic neudělám správně.
No asi ne. Je to pitomý jméno.
Už se nenechám odstrkávat.
Vím, že to děláš, protože jsi zraněná.
Nechodil jsem na vejšku, ale miluju tě.
Miluju tě.
A nikam se nevypařím.
Leda autobusem do Colorada
se svou holkou Felicií.
Dolores, pomoc! Luisi! Je tu tolik krve!
Co to má být? Doufám, že nějaký lvoun.
Nellie, jsme tady!
Co se stalo?
-Upadla jsem. -Zavolám záchranku.
Napouštěla jsem si vanu a najednou
se z odpadu vyvalila mastná krev.
Asi jsem si vykloubila nohu.
To není vaše krev?
Myslíte, že bych byla naživu, kdybych takhle krvácela?
Zatracený potrubí!
Vy v tomhle domě nic nespravíte.
-Berete si peníze a... -Paní Sophie, to nic. Uklidněte se.
Totéž se děje v mé koupelně už od rána.
Volal jsem do vaší kanceláře snad desetkrát.
Krev v potrubí? Jak to?
-Zavolám na úřad. Znám svoje práva. -Nedělejte to, prosím.
Postarám se o to.
Táta mě naučil instalatéřinu.
Podívám se na to, než budeme někam volat.
-Dobře. -Díky, kamaráde.
-V pohodě. -Už jedou, babi.
-Ne, ukradnou mi věci. -Jaké věci?
-Všechny moje věci. -Je to jen haraburdí.
Paní Sophie, já to chápu.
Nikoho tady nechcete. Chápu to.
Takže vás velmi opatrně zvedneme.
-Už roky jsem nebyla venku. -Čtyři roky, babi.
Nemůžu odejít.
Ale ano, můžete.
Znám ten pocit, že váš prostor
je jediný bezpečný prostor na světě.
Co kdybych vám řekla, že sem nikoho nepustíme?
Budete mi věřit?
-Tak dobře. -Pojďte, zvedneme ji...
-Pomozte mi vstát. -Jo.
Zavolám sanitku.
S tímhle nechci mít nic společného.
-Počkejte. -Co je?
Můj kyslík.
Nebojte, v nemocnici mají spoustu kyslíku.
Ale mám rozečtený román.
-Moje nespoutané srdce. -Dobře.
Někdo vám ho přinese.
Udělá někdo něco s tou krví v mé koupelně?
Ne, necháme ji tam.
Tak jo.
-Tak jedeme? -Ano.
-A ta sympatická kriminálnice taky. -Hlavně dýchej.
Jestli někdo zavolá na úřad... Jestli Jonah zavolá instalatéra...
Neboj. Já to zvládnu, žádný starosti.
Dobře.
Připásejte mě!
M*A*S*H mi chybí.
Kde najdu M*A*S*H?
Kolik fentanylu ti dali?
-Potřebuju kafe. -Přinesu ho. Zůstaň s ní.
Ne, to nemusíš. Chceš něco?
-Ne, díky. -Dobře.
Nejsi taková špinavá coura, jak jsem si myslela.
Vy taky nejste taková stará mrcha, jak jsem myslela.
V pohodě?
Promiň, že jsem byla...
Nejsem zvyklá, že by mi někdo klepal na dveře.
Chápu.
Kdybych se mohla zamknout v tom suterénu a nikdy nevycházet,
udělala bych to.
Co jsi vlastně chtěla?
Cítím se pitomě.
Myslela jsem, že třeba víte, kde je Dominic.
Ten proutník s kuním ksichtem?
-Božínku. -Ne.
Hajzlík. Neřekl ani své babičce Eleně, kde je.
Jen jednou za rok posílal dárek k Vánocům.
Bez zpáteční adresy?
Nosila je ta mladá dáma, co divně mluví.
Jak divně?
S divným přízvukem.
-Britka? -Ne, spíš jako Krokodýl Dundee.
-Australanka? -Jo, to je ono.
Jestli chtěl být nenápadnej, proč posílá bělošku s přízvukem,
aby doručila starý Dominikánce dárky a peníze?
To není zrovna nenápadný.
Dominic s nějakou bílou Australankou?
Málem nevytáhl paty ze svý čtvrti. Leda...
Georgie kupovala od Dominika trávu. Seznámila nás.
Je to možný?
Jmenovala se Georgie?
Profesorka Dundeeová bojuje za nespravedlivě uvězněný?
Třeba za mě nebojovala, protože neměla čas kvůli Dominicovi.
Kdo by to řekl?
PROF. GEORGINA BELLYARDOVÁ
-Dolores Roachová? -Georgie.
Co tady dělám?
Co tady děláš? Myslela jsem, že jsi...
-Slyšela jsem, že jsi... -Byla jsem ve vězení.
Před pár týdny mě pustili.
-Páni. No, já... -Mohly bychom si promluvit?
Bohužel jsem na odchodu. Necháme to na jindy?
Pořád jsi ve své staré čtvrti?
Jen ještě pár dní. Neměla bys půl hodinky?
Měla bych, ale čeká na mě moje dítě. Promiň.
Ty máš dítě?
-Jo. -Jak starý?
-O tom nemusíme mluvit. To nic. -Proč? Můžeme.
-Doprovoď mě k vlaku. -Dobře.
Tak jo.
Dolores, s Dominicem jsem se neviděla
od toho večera, co ses k němu nastěhovala.
Po pohřbu tvého otce. To bylo před 20 lety.
Když jsem přestala hulit, přestala jsem ho zajímat.
Nic víc jsem pro něj neznamenala.
Kdo jiný by to mohl být?
Neměl hromadu známých s cizím přízvukem.
Co?
Tebe jsem potom taky moc nevídala.
Když jsi byla v jeho světě. Byly jsme si tak blízké, a pak už ne.
To nevadí, to je život. Ale jak bych věděla, s kým se stýká?
Jo.
Asi máš pravdu. Lidi se odcizí.
Neříkalas, že ta paní byla na fentanylu? Na to umřel Prince.
Jo, nejspíš... Promiň...
Myslela jsem na tebe, když Prince zemřel.
Jak jsi zuřila, když jsem ti poškrábala cédéčko Purple Rain.
Při jedné písničce pořád přeskakovalo.
Říkala jsem si, kde asi zrovna jsi.
-Tam, kde jsem byla celých 16 let. -Jo, to vím. Jen...
-Chtěla jsem se ti ozvat, ale... -Ale?
Nebylo to příjemný.
Jejda, to mě fakt mrzí, že ti můj trest byl nepříjemnej.
Ani jsem nevěděla,
jestli mě chceš vidět, jestli jsme kámošky.
Tuhle jsem tu byla a nezastavila se
za tebou, protože jsem se styděla...
-Nemusíš se stydět. -Nech mě domluvit.
Teď už vím. Nezastavila jsem se, protože jsem na tebe byla nasraná.
Celou dobu, co jsem hnila v cele, ses živila předstíráním,
že bojuješ za lidi jako já.
Ale vykašlala ses na kamarádku, když tě potřebovala.
Jdi do prdele, Georgie.
-A je to tady. Přesně proto. -Co je tady? Proč?
Že se lidi odcizí?
Jsi hnusná. Vždycky jsi na mě byla hnusná.
Nejsem jediná, kdo se ti odcizil.
Kdo je společný jmenovatel, Dolores?
Hnusná? Zvykla jsem si, že jsem sériovej vrah. Ale hnusná?
Co se tady sakra stalo?
Posrala se klimatizace.
Teplota stoupla, led roztál, takže všechno sklouzlo do odpadu
a ucpalo potrubí.
Proč to dáváš na led?
-Vyhoď to do řeky! -Ne, je to hodnotný maso.
Hele, za týden odsud musíme vypadnout.
Když najednou přestaneme prodávat Muy Loco a Muy Loca,
lidi si toho nevšimnou?
Zvlášť Jonah. Ne, kšeft se musí hejbat.
Musíme z něj vytáhnout prachy.
Děsí mě, když mluví rozumně.
Podívej se na to.
-Kam to chceš všechno dát? -Něco vymyslím.
Podáš mi pomocnou ruku?
Luisi, někdo sem může přijít a najít to.
Kdo jako?
Ta ženská z hygieny jen tak nepřijde. Dostali jsme A mínus.
Nellie se mi vysmívá, když ji sem posílám.
Na noc to zamknu, spravím klimatizaci
-a zítra to odnesu zase dolů. -Fakt? Ještě to potřebuješ?
Z jeho tváří dělám guanciale.
Něco tak dobrýho nedostaneš ani v Římě.
-Panebože. -V pohodě?
-Jestli chceš zvracet, jdi ven. -Nechci.
-Tady je jídlo. Běž. -Já vím. Nezvracím.
Jen jsem vyflusaná.
Vyflusaná.
-Ty jsi vůl. Víš to? -Jasně, chápu.
Bylas se Sophií docela dlouho.
Jo.
Volal jsem do nemocnice.
Návštěvní hodiny už dávno skončily a Nellie s Jonahem
se vrátili asi před hodinou a půl.
-Šla jsem za starou kamarádkou. -Myslel jsem, že nikoho neznáš.
-Myslela jsem, že ne. -Tak za kým jsi byla?
Luisi...
Jsem hnusná?
Chceš být hnusná?
Ne.
Asi před půl minutou jsi řekla, že jsem vůl.
-Jo, promiň. To je fakt. -To nic.
Jsem vůl.
Šla jsem...
Za svou bílou kamarádkou z vysoké.
To ona mě seznámila s Dominicem.
Kupovala od něj trávu.
Já vím, je šílený, že se přes to nemůžu přenést.
Já to chápu. Některý věci člověka prostě žerou.
Ale já taková být nechci.
Nechci, aby mě strašil parchant, co mi rozesral život.
Nechci. Opravdu ne.
Já vím.
Zabila jsem čtyři lidi, Luisi.
Tři z nich holýma rukama.
A nikdy jsem se necítila tak šílená nebo zahanbená, jako když řekla...
A mám tebe a ty jsi tak...
Podívej, co jsi pro mě udělal.
Podívej, co pro nás děláš. Vzdal ses svého obchodu...
Vím, jak moc to tu miluješ.
To je všechno, končím.
Přísahám, že končím. Už žádnej Dominic.
Dobře.
Jen ty a já.
Dobře?
Dobře.
Jen ty a já.
Luisi, prostě mě ošukej. Ošukej mě.
-Ne... -Proč ne?
Tady ne.
Tenhle chlap pro mě udělal všechno, až na jednu pitomou věc.
-Luisi, dostala jsem to, tak... -Co?
-Jestli to nechceš dělat, jen mě ošukej. -Chci to dělat.
-Zasranej kanibal. -Tak jsem ti nejblíž.
-Chci tě v sobě. -Chci tě v sobě. Ošukej mě.
-Šukej mě jako chlap. -Dolores, ne. Prosím.
-Šukej mě. Co je? -Přestaň!
Proboha, co to je?
Říkal jsem ti, ať to neděláš!
-Tak proč? -Promiň!
-Říkal jsem, ať to neděláš! -Promiň!
Promiň.
Tak jo.
Dobře.
Mrzí mě to.
-Neomlouvej se. Promiň mi to. -Mrzí mě to.
-Odpusť mi, prosím. -Ne, to nic.
Moc mě to mrzí.
To ti někdo udělal?
Byla to nehoda a špatně se to zahojilo.
Jaká nehoda?
Když mi bylo dvanáct...
Jedna holka... Měla mě fakt ráda a skončilo to.
To ti udělala nějaká holka?
-Žena. -Žena?
Bylo ti dvanáct, kdo...
Učitelka, trenérka? Kdo ti to udělal?
Tátova přítelkyně.
To ti udělala tátova přítelkyně?
Ne, ona ne. Náš vztah skončil.
To nebyl vztah, Luisi. Nebyl, jestli ti bylo 12...
-Bylo ti dvanáct. -Ne. Mně to nevadí.
Ani jsem nevěděl, že je to špatný.
To je fuk. Bylo to dávno.
Co z toho? Kašlu na to.
-Kašlu na ni. -Jo.
Řekl jsi to někomu?
Tátovi. Zjistil to.
Ona odešla.
Opustila ho. Byli spolu asi deset let.
Opravdu ji miloval.
Zvlášť po tom, co nás opustila máma.
-A já mu to podělal. -Nepodělal. To není pravda.
-Nepodělals to ty. -Ale jasně, že jo.
Jasně, že jo.
Rozbil jsem svou rodinu, a kvůli tomu...
Já...
Chtěl jsem...
Chtěl jsem si ho uříznout.
Protože o to šlo.
Celej problém byl, že se mi to líbilo a...
Zkoušel jsem to nožem...
A...
Nemohl jsem ho proříznout.
Tolik jsem krvácel.
Omdlel bych, než to dodělám.
Tak jsem vzal naběračku horkýho oleje z friťáku
a nalil si ho tam.
Jako nějaká zrůda.
Panebože!
Oba jsme se spálili, Luisi. Oba máme jizvy.
Nemáš se za co stydět.
Chci tě ochutnat.
Dobře.
Kdo by mohl spát, s krví ve vodě a Sophií
a Dominicem a Georgie a Luisovou nehodou, a když se navíc náš útěk tak blíží?
Tolik energie jsem neměl od doby, co mně Rebecca Weinerová
po bat micvě dovolila, abych ji osahával.
Mám si to s Rebeccou vyříkat?
To určitě ne.
Můžu tě zase políbit?
Ano.
Můžu dnes zůstat s tebou?
Jen, aby ses cítila líp. Přespím v obýváku.
Viděls, jak to tam vypadá?
Jen chci, aby ses cítila bezpečně.
Třeba mu to vyjde.
Třeba budou s Nellie provozovat ten obchod.
Třeba z toho vyvázneme v pohodě.
Co kdyby?
Nahoře někdo je.
Hele, ještě ti to tady nepatří.
Omlouvám se.
Můžu?
Chtěl jsem Nellie překvapit snídaní do postele,
ale její kuchyně je...
-Já vím. -Jo.
Lidi skladují věci v troubě, ale většinou ne taky v mikrovlnce.
Líbí se mi, že to bereš vážně.
Jsem ráda, že je Nellie šťastná. Vážně.
Já taky.
Jo, kdo by to řekl?
Přísahám, že to bylo zamčený.
Jonah.
Vy...
Sbohem, Felicie.
Překlad titulků: Vít Bezdíček
Kreativní dohled: Jakub Ženíšek