ЖАХІТТЯ ДОЛОРЕС РОАЧ
СЕРІЯ 2 ЦЕЙ ДІМ МЕНЕ ВБ'Є
Я днями сиділа в цьому підвалі.
Як у сплячці.
Світ — небезпечний. Там розвалилося моє життя.
Тоді я ще не знала, що менш ніж за тиждень
тут буде найнебезпечніше місце у Вашингтон-Гайтс.
- Луїсе. - Гей! Воно живе!
Води знову немає.
- Серйозно? - Так, знову.
Алло?
Гідеоне, це Луїс. Я знаю свої права, ти, шмат лайна.
Це нелегально — мудрувати з моїм сміттям і моєю водою.
Хочеш зустрітися? Приходь сюди, поговоримо віч-на-віч.
Це лайно неприйнятне.
Дідько, Луїсе. Скільки ти йому винен?
Він просто править своє.
Ми сквотери.
Не думай про гроші. І познайомся з деким.
- Привіт, красеню. - Джой!
- Познайомся з Долорес. - Ага, але
мені терміново необхідна емпанада. З гуавою і сиром
- для рівня цукру. - Спробуєш з хурмою та гаудою натомість?
Це нові.
- Ні, я раба звичок. - Упевнена?
Вона хурм'яна. З хурмою.
Він мене вбиває.
Долорес,
я стільки про тебе чула.
У Джой своя пральня поруч,
скільки вже років?
Дев'ять на цьому місці.
А в моєї сестри «Щасливі нігті»
на Бродвеї, вона там 14 років.
«Щасливі нігті»? Це салон?
Так. Обидві маємо свій бізнес, самі досягли.
А що за салон?
Нігті, косметологія, депіляція, масажі,
- такі штуки. - Їй потрібні додаткові руки? Буквально?
Джой, вона найкраща масажистка у світі.
Я голову не міг повернути.
Шия геть заклякла.
Зустрінься з Бріджет.
Я тільки за.
Вона справжня сучка, але може дечому навчити. Вона не винна.
У дитинстві любили мене.
Я цього дуже хочу, дякую. Коли це можливо?
- Чому б не зараз? - Так, сьогодні.
Оце зараз.
- Отак? - Так!
Я не знаю. Подивися на мій вигляд.
- Іди й розважся. Ну ж бо. - Зачекай. Не штовхайся.
Зачекай. Дай-но зроблю так. Гаразд.
Тільки зроби нам послугу. Не розповідай Бріджет свою історію.
Вона поведена на правилах і нервує весь час.
- Вибачте. - Ні, так добре.
Ми платимо 12 за годину.
- Лайно. Не платите. - Замовкни.
- Іди у пральню. - Ти платиш 15 за годину.
- Скільки років досвіду? - Шістнадцять.
Гаразд, 14 за годину.
Принеси власний стіл.
Ми тут чесні люди. Ніяких підглядань чи дрочок.
Яких іще підглядань?
Я тебе знаю.
Вітаю з поверненням.
Марсі Луго. Пам'ятаєш мене?
Ні.
Усе гаразд. Ти була гарячою штучкою. А я тоді була майже ніким.
- Ну, рада знову тебе бачити. - Напевно, у в'язниці було погано?
- Клята сучка. - Тобто
хто сідає на 15 років за володіння?
Володіння з умислом і напад на поліцейського.
Ну. Ласкаво просимо назад.
Щасти.
- Вона чудова, ти це казала. - Казала, вона хороша.
Ти стогнала, як кішка в тічку,
і це сталося вперше за весь час твого сексистського існування.
Слухайте.
Мем, я митиму вашу підлогу до блиску й робитиму все, що треба.
- Я тільки хочу... - Вибач.
Ми не наймаємо.
- Пішла ти, Бріджет. - Пішла ти.
- Я в біса не вірю… - Що? Ти приводиш таку людину…
- Я не хочу... - Про що я в біса думала?
Жоден салон не візьме мене.
У резюме тільки три семестри коледжу
і місяць роботи на машині з йогуртами у 97-му році.
- Долорес. - Ця сучка.
Пройдімося?
- Звісно. - Суча морда.
Я маю вибачитися. У мене є друзі, які відсиділи. У цьому немає сорому.
Важко знайти нову працю, коли вийшла з гри.
Отже, якщо шукаєш роботу, у мене є вакансії. І ще раз, мені дуже шкода...
Ти зробила це спеціально? Щоб запропонувати мені половину?
Я заплачу вдвічі більше.
І мені потрібен продавець. Продавчиня.
Продажі.
- Що ти продаєш? - Канабіс, нічого важкого.
У мене бізнес з продажу
дешевих порцій місцевим дітям. Але не завадить жінка,
щоб допомогти з новими білими матусями в районі.
Купують, щоб спати.
Я навіть друкую наклейки з лого, щоб бути не гіршою від інших. Поглянь.
Півтора десятиліття мого життя минуло, поки ти рекламувала себе.
Світ змінився відтоді, як я взяла бізнес Домініка.
Знаєш, де він?
Домінік? Ні, ніхто не знає. Може, федерали його взяли.
- Боже, дійсно? - Спочатку у всіх були теорії.
«Він на реабілітації», «Його зачинили в Маямі», «Він продає клятий Avon».
Я теж чула це лайно, але ти знаєш когось, хто знає, де його знайти?
Боже,
забий на цього хлопця. Це час для тебе.
Я не займаюся більше цим лайном. Але дякую за пропозицію.
Твій хлопець Луїс не купує в мене більше.
Та коли ти передумаєш,
я досі буду тут.
Це мій єдиний варіант?
Знову продавати траву?
Ласкаво просимо до Empanada Loca. У нас є...
Так, привіт. Це знову я.
- Без образ, виглядаєш, як лайно. - Правда?
У мене немає грошей, перспектив роботи,
є лише ліжко, де помер тато твого боса, тож я знаю, що виглядаю, як лайно. Дякую.
Гаразд. Вибач.
Слухай, думаю, я поки нікуди не подінуся.
Можемо вдавати, що подобаємося одна одній.
Я нічого проти тебе не маю.
Ти нагадуєш мені маму.
Дідько. Що? О боже.
То це так я там постаріла?
Ні, вона сиділа п'ять разів, і завжди було важко повертатися.
Та її осяяло.
Де вона зараз?
- Не суть. - Знову сидить?
Ні. Це негативне мислення, і воно тобі не допоможе. А я допоможу.
З'ясуй, чого ти хочеш, випиши це лайно й склади клятий план.
І працюй над ним що божого дня.
Звідки це лайно, від Опри?
Знаєш, що тобі треба?
Дошка бажань.
Що? Ні, мені потрібна робота.
Це називається проявленням.
Попильнуй тут. Я зараз.
ЧАС РОЗВИВАТИСЯ
У Хадсоні я провела три семестри.
Дідько.
Вона оформлена.
Гаразд.
У мене колаж ніякий. У тебе є мрії.
Пані.
Що це таке? Ти працюєш?
Дошка бажань Ді.
Якщо це для Долорес.
Це вона робить масаж, щоб заплатити за диплом коледжу
з морської біології, і купує дім у Хакенсаку.
- Гобокені. - Те саме.
Як минуло в Бріджет?
Забудь про це. Вона дізналася, що я сиділа, тож сам знаєш.
Повертаюся назад.
Нелі, у тебе є гумка?
МАСАЖ ЧАРІВНИМИ РУКАМИ ДОЛОРЕС
Роби це тут, Ді.
А як хтось це побачить?
У тому й річ. Правила бізнесу.
- У мене немає ліцензії. - Усім начхати.
Ти в Нью-Йорку. Їх цікавить, щоб було дешевше, ніж у Бріджет.
Я відповім. Нелі, ти в мене на день?
УНИЗУ ПІД EMPANADA LOCA 20 ДОЛАРІВ
Стук-стук. Привіт?
- Привіт. - Привіт.
Нелі сказала,
що 20 доларів за пів години.
Це ви заїхали на третій поверх?
- Так. - Нелі сказала мені про вас.
- Кейлеб Світцер. - Вибачте, що?
Світцер. Ес, ве, і, те, це, е, ер. Світцер.
Кейлеб Світцер. Привіт, рада знайомству. Долорес Роуч, ер, о, у, ча.
- Роуч? - Було Роча,
але тато змінив прізвище, щоб стати білішим. Бідний дурник.
Так, ну, це резонує зі мною.
Так. Гаразд, то
ходімо зі мною?
- Сюди... Гаразд. - Так, осюди.
- Сідайте. - Прямо на ліжко?
Так, бо знаєте, мій стіл у ремонті,
тому сьогодні користуюся ліжком. Але
воно напрочуд тверде, і простирадла чисті.
До дідька. Звісно.
Також ви можете роздягнутися до комфортного рівня.
- Так. - Але ви не мусите. Це не обов'язково.
Вам потрібна моя спина, так?
Так і є.
Ви ж мені потопчете спинку.
Зрозуміли? Смішно.
Боже.
- Там хтось є? - Там нікого немає, я просто...
Це просто ці
старі нью-йоркські труби.
Отож гаразд, добре.
Я тільки...
Добренько.
Гаразд.
- У вас є алергії? - Тільки на пеніцилін.
Гаразд, його в цьому немає.
- Усе гаразд? - Так.
Так приємно, коли торкаються.
Хлопці з застосунків у цій частині міста весь час на нервах.
Як дозволити зв'язати себе хлопцеві, який збирається тебе пограбувати?
Треба було тікати, коли орендодавець подарував два місяці оренди. Він так хотів
мене в цьому забутому богом місці.
- Можете позбавити мене страждань. - Спокусливо.
Просто розслабтеся.
Гаразд. І це вам.
Ого. Ні, це більше, ніж я беру.
Так, це чайові.
Гей, дурненька. Побачимося.
Я ніколи не пишалася більше жодним заробленим мною пенні.
А тоді весь той тиждень...
Кейлеб Світцер сказав, ви неймовірна.
...почали приходити люди.
Люди говорили про мене. Був
із десяток людей, які називалися моїми «клієнтами».
Це наче так проявлення працює.
І я намагалася дати Луїсу гроші на оренду, але він їх не брав.
Тож я тримала їх напоготові, раптом настане скрута, і скоро це сталося.
Але на яскраву світлу мить я почала відчувати оптимізм.
Ні. Я почувалася збіса переможно.
- Тут ніби СПА. - Так, знаю.
Не вірю, що це твоєї бабусі.
Вона бачить рекламу по телику й купує це лайно
усіх розмірів і кольорів. Аж забагато.
Дідько, в неї мають бути гроші.
Ні. Вона просто відкриває нові картки від Расела Сімонса та С'юз Орман.
Я не можу спинити її, бо це приносить їй радість.
Я не хочу брати те, що робить її щасливою.
Ні, її робить щасливою купівля. Вона не знатиме, що це зникло.
Дякую, Нелі.
Я можу тобі віддячити маленьким масажем?
На його смертному ложі?
Ні, гарна спроба.
Я дуже вправна.
Ти знаєш, як саме відмовляють нирки?
- Ні. - Я казала Луїсу
купити памперси для дорослих,
бо дбала про бабусю з 12 років.
Дідько, він відмовився.
До тебе зараз ходять усі ці люди. Маєш легалізуватися.
Вигадай довбаний план і працюй над ним щодня.
- Я це й роблю. - Ні,
тобі потрібен масажний стіл.
Вони дорогі.
Ну, маєш витрачати, щоб заробляти.
Інвестуй у себе.
Дякую.
- Допомогти занести це? - О боже, дякую.
- Я Долорес. - Джеремі.
- Приємно. - Навзаєм.
Простирадла.
Усе гаразд?
Так.
Я не заходив зі смерті Аріела.
Пан Батіста.
- Ви знали його тата. - Так.
Доставляєш ті самі продукти в те саме місце
кілька десятиліть, багато проживаєш з людиною.
Я допоможу.
- Ось так. - Погляньте на це!
Затягнімо їх.
Поставмо отак.
- Отак? - Так.
Так мило.
Він гарний. І все оплачено цими чарівними руками.
- Дякую. Прошу. - Ні, не слід.
Маю відчуття, що скоро вони вам знадобляться.
Тобто?
Перед смертю Аріел
попросив мене наглядати за сином.
Сином, якому за 30?
Так, сином, який витрачає весь час, готуючи емпанади, які смакують як сашимі,
і не усвідомлює того, що це місце
перетворюється на...
Я доставляю те саме щодня.
І щовечора все більше їжі опиняється в смітнику.
Довго так не триватиме.
Стійте, чекайте, Джеремі.
Є щось, що я можу зробити?
Тримайте очі розплющеними. Я не кажу, що з ним щось не так,
але й не кажу протилежного.
Не знаю, чи розумію...
Ти на моєму місці, чуєш?
Я намагаюся жити своїм життям.
Це моє місце. Я маю право заходити у свою власність.
У мене є доказ. Є доказ, що ти переслідуєш мене.
Я провів дві години в потягу, щоб приїхати й поговорити віч-на-віч, як ти просив,
гаразд? Це не переслідування, це докладання зусиль.
Поклади ножа, заради бога.
Мене змусили. Кладу його. Він мені, у біса, не треба.
Для ясності, у тебе два варіанти. Або викупити місце,
або зробити мінімальний платіж
орендної плати до кінця робочого дня у п'ятницю,
або я подам папери на виселення в понеділок вранці.
- Папери на виселення? - Три місяці лайна. З мене годі!
Знаєш, з мене не годі. Пішов ти. Трахни себе в сраку. Ти мене переслідуєш.
- Прямо в сраку. - Ти був ворожим і погрожував
з того дня, як я представився. І ти на наркоті, а тепер
у тебе тут проститутка.
- Це ви? - Ні.
- Перепрошую, секс-працівниця. - Ні.
Вона найкраща масажистка на три штати.
- Дайте сказати. - Байдуже, що ти робиш зі своїм тілом,
але ти працюєш нелегально в незаконно окупованому житлі.
Усе гаразд, ясно. Брате, знаєш що? Вона — моя сім'я.
І моя сім'я була в цьому місці 35 років, ясно?
Ті 35 років цей район був дешевим, небезпечним і брудним.
Моєму попереднику, може, це й подобалося,
але я маю привести людей із вищим стандартом життя.
- Я відповідаю перед ними. - Хто це?
- Білі люди? - Їхня раса ні до чого.
- Ти себе чуєш? - Ще повчи мене, пане Веселкова коаліція.
Я здав житло чорній парі і, якщо чесно, трохи расистській.
- Цей клятий чувак. - Думаєш, меншини не можуть платити.
Це робить і тебе расистом.
- Ти себе чуєш? - Побачимося в суді.
І обов'язково обдовбайся.
- Зв'язуйся будь-коли. - Стійте.
Ні, моя черга. Моя.
У мене є готівка.
- Аж стільки готівки? - Так, я маю готівку.
- Звісно. Де? - Дозвольте спуститися вниз.
- Я піду. - Ні, вам не слід.
Я не рахуватиму гроші прилюдно.
Ні. Ну ж бо. Будь тут,
стеж за місцем, усе гаразд. Вибачте, як вас звати?
- Перлмен. - Пане Перлмене, ходімо вниз.
Знаєте, нам слід почати з чистої сторінки, гаразд?
Табула раса.
О боже! Усе гаразд?
- Боже! - Боже.
Гадаю, нам дійсно слід перевірити ці старі сходи.
- Ця будівля мене вб'є. - Ось і ми.
Сюди.
Ви дійсно робите масаж людям?
- Гарний колір. - Дякую. Новенький.
Сьогодні приїхав. Це вам.
- Ви маєте це перерахувати. - Гаразд.
Мені ніколи не робили масаж.
Тобто я...
Моя колишня дружина намагалася, але це не по-справжньому. Не професійно.
Я не хочу казати, що ви професійна, бо працюєте нелегально.
Знаєте, я найкраща.
- Що? - Мене не просто так звуть «чарівною».
Я не сумніваюся в цьому.
Гаразд, 541 долар, пане Перлмене.
- 541 долар? - Так.
Який у цьому сенс?
Як перший внесок? Тобто яка зараз може бути орендна плата?
Вісім угорі й три внизу.
- Гаразд, отож одинадцять сотень... - Ні, тисяч, люба.
- Одинадцять тисяч на місяць за це? - Саме так.
Ми платили 650 баксів за дві спальні поблизу.
Коли, 20 років тому?
Десь 20 років тому. Я не врахувала інфляцію. Але ми можемо це владнати.
То чому б нам просто не назвати це відкладенням виконання. Як щодо цього?
Прошу, пане Перлмене.
Гаразд.
Це дає вам тиждень.
Бо мені подобаються люди, як ви.
- Дякую. - Потім
- я не буду таким милим. - Ясно.
- Ясно. Дякую. - І я скажу
- тому дурнику... - Вибачте.
...що я повернуся за тиждень з контрактом.
Я, дідько, не знайду такі гроші за тиждень.
Якби були варіанти.
…пане, дякую.
- Не соромте себе. - Ні, у вас плече, як камінь.
Так. Я ходжу в зал. Моя колишня пішла.
Ні, це не м'яз. Це напруга.
У вас тут забитий м'яз. Ви відчуваєте?
Я відчуваю його кілька тижнів. Не можу шию повернути.
Знаєте що?
Лягайте.
Буде честю масажувати вас першим на новому столі.
- Для масажу? - Якби мала хліб,
я б розділила його з вами, але те, що маю, більш помічне. Я серйозно.
Обіцяю вам.
- Гаразд. - Так?
Гаразд, тоді
можете роздягнутися до комфортного рівня, і я почну.
- Це ладан? - Ні, свічка. Пахне кокосом.
Гаразд.
Увесь набір.
Ви маєте перевернутися, щоб я бачила спину.
- Спину? - Де забитий м'яз.
Ви шию не можете повернути...
Гаразд.
Мудак думав, що я йому подрочу.
Щоб вам було зручно, я це зніму.
Гаразд, пане Перлмене.
Знаєте що? Перш ніж ми щось зробимо,
я не маю нічого проти вас чи вашого чоловіка особисто.
Тобто мої дід і бабуся були іммігрантами. Я з робітничого класу, уся моя родина.
Я не якийсь багатий монстр з нерухомістю. Не власник нетрів, розумієте?
Гаразд.
Не знаю. Що мене ображає в цій соціальній справедливості,
це те, що вони ігнорують людську природу.
Фізіологічну потребу вигравати.
Це не расизм, гаразд? І не різні класи. Це не,
знаєте, капіталізм. Це простий дарвінізм.
Якщо хочете вижити, платите оренду,
як цивілізовані дорослі. Не я винен, що ви цього не розумієте.
Ви не маєте пояснювати мені нічого, пане Перлмене.
Мені погано, чесно. Тобто це просто
тягар моєї роботи,
знаєте?
Але ви розумна дівчина.
Ви не надто стара, здається, все досі там, де має бути.
Ви зіпнетеся на ноги.
То коли я побачу,
на що здатні ці чарівні руки?
Не хочу забирати назад той тиждень, який хотів люб'язно подарувати вам.
Навіть не встигнете зібрати речі,
перш ніж ви повернетеся туди, звідки прийшли.
За тиждень цей мудак повернеться сюди,
і мені буде нікуди йти.
Але ось він тут.
Буквально в моїх руках, говорить про «нестачу простору»,
«Дарвіна» та інше лайно.
Ніби це виклик.
ВІДДІЛ ВИПРАВНОЇ СЛУЖБИ
Який бісів дурень.
Потрібно зламати перший чи другий шийний хребець, щоб когось убити.
Цьому навчила мене Табіта.
Бо якщо ти сама, то маєш уміти себе захистити.
Перший або другий.
Я можу, якщо мушу.
Гаразд, ви дражнитеся. У мене нема купи часу.
Що це було?
І вороття немає.
Переклад субтитрів: Альбіна Саженюк
Творчий керівник Юрій Лаховський