Povestea de groază a lui Dolores Roach
EPISODUL 2 CLĂDIREA ASTA O SĂ MĂ OMOARE!
Am stat zile întregi la subsol.
Ca o hibernare.
Lumea e periculoasă. Acolo s-a destrămat viața mea.
Nu știam încă, dar în mai puțin de o săptămână
acolo avea să fie cel mai periculos loc din Washington Heights.
- Luis. - Hei! Trăiește!
Iar nu mai curge apa.
- Serios? - Da, din nou.
Da?
Gideon, sunt Luis. Îmi cunosc drepturile, nenorocitule!
Este ilegal să te joci cu gunoiul meu și cu apa.
Vrei să vii să mă vezi? Vino să mă vezi, o dăm parte-n parte!
Porcăria asta e inacceptabilă.
La naiba, Luis. Cât îi datorezi?
Vrea să-mi demonstreze ceva.
Suntem intruși aici.
Nu-ți face griji pentru bani. Vreau să cunoști pe cineva.
Poate are o slujbă pentru tine. Uite-o!
- Bună, frumosule! - Joy!
- Trebuie s-o cunoști pe Dolores. - Bine, dar
am o urgență cu empanada. Am nevoie de guava și brânză
- ... pentru glicemia mea. - Nu vrei să încerci kaki și gouda?
Este nouă.
- Nu, am tabieturile mele. - Sigur?
E gouda bună.
Tipul ăsta mă omoară!
Dolores,
am auzit atât de multe despre tine.
Joy a deținut spălătoria din apropiere...
Câți ani?
Nouă, în locul ăsta.
Sora mea vitregă de la Unghii Norocoase
de pe Broadway e acolo de 14 ani.
Unghii Norocoase? Este un salon?
Da. Avem amândouă afaceri pe cont propriu.
Ce fel de salon?
Unghii, tratamente faciale, epilare cu ceară, masaje,
- ... chestii de genul ăsta. - Vrea o mână de ajutor? La propriu?
Joy, ea e cea mai bună maseuză din istorie.
Nici nu puteam întoarce capul.
Aveam gâtul tensionat.
I te prezint lui Bridget.
Mi-ar plăcea.
E o scorpie, dar ai putea învăța mult. Nu e vina ei.
În copilărie am luat eu toată iubirea.
Mi-ar plăcea, mulțumesc. Când putem face asta?
- Nu e moment mai bun ca prezentul. - Da, azi.
Chiar acum.
- Așa? - Da!
Nu știu. Uită-te cum arăt, omule.
- Du-te să te distrezi. Hai! - Stai! Nu mă împinge.
Stai să mă aranjez.
Fă-ne o favoare, bine? Nu-i pomeni istoria ta lui Bridget.
E foarte strictă și bățoasă, ca o constipată.
- Îmi pare rău. - Nu, e în regulă.
Plătim 12$ pe oră.
- Vrăjeală! Nu-i adevărat. - Taci!
- Du-te înapoi la rufele tale. - Plătești 15$ pe oră.
- Câți ani de experiență ai? - Șaisprezece.
Bine, 14$ pe oră.
Vii cu masa ta.
Lucrăm cinstit aici. Fără pipăieli și masturbări.
Ce pipăieli?
Te cunosc.
Bine ai revenit.
Marcie Lugo. Nu mă mai ții minte?
Nu.
E în regulă. Erai cunoscută pe-aici. Eu eram nimeni pe atunci.
- Ei bine, mă bucur să te revăd. - A fost rău la închisoare, nu?
- Scroafă afurisită! - Vreau să spun,
cine o încasează 15 ani pentru posesie?
Posesie cu intenție de vânzare și atacarea unui polițist.
Păi... Bine ai revenit.
Mult noroc.
- E grozavă, așa ai spus. - Am spus că este bună.
Gemeai ca o pisică în călduri,
și asta nu s-a întâmplat în toată viața ta mizerabilă, lipsită de sex.
Ascultă.
Doamnă, îți spăl podelele până lucesc și fac orice ai nevoie.
- Vreau doar... - Îmi pare rău.
Nu angajăm.
- Du-te naibii, Bridget! - Du-te tu naibii!
- Nu-mi vine să cred... - Ce? Aduci o asemenea persoană...
- Nu vreau... - Ce naiba am avut în cap?
Niciun salon decent n-o să mă angajeze.
CV-ul meu are doar trei semestre de facultate
și o lună la mașina de iaurt înghețat de la Tasti-D în '97.
- Dolores. - Jigodia asta!
Facem o plimbare?
- Sigur. - Față de pizdă!
Trebuie să-mi cer scuze. Am prietene care au fost închise. Nu e nicio rușine.
Este greu să găsești un job nou după ce ai stat pe bară.
Deci, dacă vrei un job, am oportunități. Și, repet, îmi pare foarte rău...
Ai făcut porcăria aia intenționat? Ca să-mi poți oferi jumătate?
Plătesc dublu.
Și am nevoie de un nou vânzător. Vânzătoare.
Vânzări.
- Ce vinzi? - Cannabis, nimic tare.
Am o afacere care vinde
punguțe puștilor din zonă. Dar mi-ar prinde bine o tipă
care să mă ajute cu noile mame albe din cartier.
Cumpără ca să doarmă bine.
Am ajuns să tipăresc autocolante drăguțe ca să rămân competitivă. Uite!
Am pierdut un deceniu și jumătate din viață în timp ce tu-ți făceai firmă.
E altă lume decât atunci când am preluat afacerea lui Dominic.
Știi unde e?
Dominic? Nu, nimeni nu știe. Probabil că l-au înhățat agenții federali.
- Doamne! Pe bune? - Toată lumea avea o teorie la început.
„E la reabilitare.” „A fost înhățat în Miami.” „Vinde Avon.”
Am auzit și eu mizeriile astea, dar știi pe cineva care știe unde să-l găsească?
Fată,
dă-l naibii! E vremea să-ți vezi de ale tale.
Nu mai fac tâmpenia asta. Dar îți mulțumesc pentru ofertă.
Luis al tău nu mai cumpără de la mine.
Dar, când te răzgândești,
mă găsești aici.
Asta e singura mea variantă?
Să mă întorc la vândut iarbă?
Bun-venit la Empanada Loca. Avem o ofer...
Da, bună! Tot eu.
- Fără supărare, arăți ca naiba. - Serios?
Ei bine, nu am bani, nici perspective de angajare,
în patul meu a murit tatăl șefului tău, așa că sigur arăt ca naiba, mulțumesc.
Bine. Îmi pare rău.
Cred că n-o să plec nicăieri o vreme.
Am putea să ne prefacem că ne plăcem.
Nu e vorba că nu te-aș plăcea.
Îmi amintești de mama.
La naiba! Ce? Doamne!
Așa de tare am îmbătrânit acolo?
Nu, a fost acolo de cinci ori și de fiecare dată și-a revenit greu.
Dar s-a descurcat.
Acum unde e?
- Nu contează. - Înapoi la mititica?
Nu. Gândirea asta e negativă și n-o să te ajute. Dar eu o să te ajut.
Gândește-te la ce vrei, scrie pe hârtie și fă un plan.
Și lucrează la el în fiecare zi.
Ai luat porcăria asta de la Oprah?
Știi de ce ai nevoie?
De un panou al viziunii.
Ce? Nu, am nevoie de un job.
Se numește „manifestare”.
Ai grijă de magazin. Revin.
VREMEA RELAXĂRII
Am făcut trei semestre la Hudson.
Ticăloaso!
Pare complet.
Bine.
Al meu e un colaj cu cine aș vrea să fac copii. Tu ai visuri.
Doamnelor!
Ce e asta? Munciți?
Panoul viziunii lui D.
Dacă este pentru Dolores...
Asta e ea făcând masaj ca să-și plătească facultatea
de biologie marină și să cumpere o casă în Hackensack.
- Hoboken. - Tot aia!
Cum a fost cu Bridget?
Las-o baltă! A aflat că am fost închisă, așa că...
O iau de la cap.
Nellie, ai niște gumă?
MASAJE LA MÂINI FERMECATE DOLORES
Fă-o aici, D.
Și dacă vede cineva asta?
Asta e ideea. ABC-ul afacerilor.
- Nu am licență. - Nu-i pasă nimănui.
Ești în New York. Le pasă doar că e mai ieftin decât la Bridget.
Trebuie să răspund. Nellie, te ocupi tu azi?
ACUM SUB EMPANADA LOCA 20 DE DOLARI
Cioc-cioc. Alo!
- Bună. - Bună.
Nellie a spus că face
douăzeci de dolari o jumătate de oră?
Tu ești cel care tocmai s-a mutat la etajul doi?
- Da. - Nellie mi-a spus despre tine.
- Caleb Sweetzer. - Scuze, cum?
Sweetzer. S-W-E-E T-Z-E-R. Sweetzer.
Caleb Sweetzer. Mă bucur să te cunosc. Dolores Roach, R-O-A-C-H.
- Roach? - A fost Rocha,
dar tatăl meu l-a schimbat ca să se albească. Sărmanul neghiob!
Da, ei bine, înțeleg pe deplin.
Da. Bun, așadar...
ce-ar fi să mă urmezi?
- Chiar... Bine. - Da, chiar aici.
- Ia loc. - Pe pat?
Da, pentru că masa mea e la reparat,
așa că azi folosesc patul. Dar este
surprinzător de tare, iar lenjeria e curată.
Ce naiba? Sigur.
Și poți să te dezbraci până la limita confortului.
- Da. - Nu trebuie. Nu este necesar.
O să ai nevoie de spatele meu, nu?
Da, exact.
Și o să ai și treabă cu spatele meu.
Te-ai prins? Ha-ha!
Doamne!
- Mai e cineva aici? - Nimeni, doar...
Sunt doar...
țevile vechi din New York.
Deci, bine, e în regulă.
O să...
În regulă.
Bine.
- Ai alergii? - Doar la penicilină.
Ei bine, asta n-are așa ceva.
- E în regulă? - Da.
Este atât de plăcut să fii atins.
Băieții de pe aplicații din zona asta sunt foarte dubioși.
Cum să faci jocuri sado-maso cu un tip despre care știi că o să te jefuiască?
Mai bine fugeam când ne-a scutit proprietarul de chirie două luni. Era
disperat să mă atragă în locul ăla afurisit.
- Poți să-mi curmi calvarul. - Ispititor.
Relaxează-te.
Bine. Ăștia sunt pentru tine.
Nu, e mai mult decât cer.
Da, este un bacșiș.
Pa, caraghioaso! Ne mai vedem!
Nu m-am simțit niciodată mai mândră de un ban câștigat în viața mea afurisită.
Și apoi toată săptămâna...
Caleb Sweetzer spune că ești uimitoare.
... oamenii au început să vină jos.
S-a dus vestea. Aveam
vreo zece oameni care-și ziceau „clienți”.
Chestia cu manifestarea părea reală.
Și tot încerc să-i dau bani lui Luis pentru proprietar, dar nu vrea să-i ia.
Îi țin pentru când se împute treaba, știu că o să se întâmple curând.
Dar, preț de o clipă luminoasă, încep să fiu destul de optimistă.
Nu. Mă simt al naibii de triumfătoare.
- Aici e ca la spa. - Nu-i așa?
Nu-mi vine să cred că bunica ta avea astea.
Vede o ofertă pe QVC și cumpără chestia
în toate mărimile și culorile. A luat prea multe.
La naiba, trebuie să aibă bani.
Nu. Continuă să deschidă carduri de la Russell Simmons și Suze Orman.
Nu pot să o opresc, pentru că doar asta îi aduce bucurii.
Nu vreau să-i iau ceva ce o face fericită.
Nu, cumpăratul o face fericită. N-o să știe că lipsesc chestiile astea.
Mulțumesc, Nellie, mulțumesc.
Pot să te răsplătesc cu un mic masaj?
Pe patul ăsta de moarte?
Bună încercare, ticăloaso!
Sunt foarte bună.
Știi ce se întâmplă când te lasă rinichii?
- Nu. - I-am spus lui Luis
să-i ia scutece pentru adulți tatălui său, dar
ce știu eu? Am îngrijit-o pe bunica de la 12 ani.
La naiba, asta nu mi-a zis.
Acum vin toți oamenii ăștia. Trebuie să intri în legalitate.
Fă un plan afurisit și muncește în fiecare zi.
- Asta fac. - Nu,
ai nevoie de o masă pentru masaj.
Sunt scumpe.
Ei bine, trebuie să cheltuiești ca să câștigi.
Investește în tine.
Mulțumesc.
- Ai nevoie de ajutor să o bagi înăuntru? - Doamne, mulțumesc!
- Sunt Dolores. - Jeremiah.
- Mă bucur să te cunosc. - Și eu.
Cearșafuri.
Ești bine?
Da.
Nu am mai fost aici de când a murit Ariel.
Domnul Batista.
- Îl știai pe tatăl lui Luis? - Da.
Când livrezi aceleași chestii la aceeași adresă
câteva decenii, trăiești mult cu o persoană.
Dă-mi voie să te ajut.
- Așa. - Ia te uită!
Să le strângem.
Să o punem așa.
- Așa? - Da.
Frumos.
E frumoasă. Și totul a fost plătit cu mâinile astea fermecate.
- Mulțumesc. Te rog. - Nu, păstrează-i.
Am senzația că o să ai nevoie de ei în curând.
Cum adică?
Înainte de a muri, Ariel
mi-a cerut să am grijă de fiul lui.
Fiul de peste 30 de ani?
Da, fiul care își petrece tot timpul făcând empanada cu gust de sashimi,
în loc să-și dea seama că locul ăsta
decade, devine o...
Fac aceeași livrare în fiecare zi.
Tot mai multe alimente sunt în tomberon în fiecare seară.
Nu poate continua prea mult.
Jeremiah, stai!
Pot să fac ceva?
Ține ochii deschiși. Nu spun că e ceva în neregulă cu el,
dar nu spun că nu e.
Nu știu dacă înțeleg...
Ești la locul unde-mi desfășor afacerea, bine?
Îmi câștig pâinea.
E locul unde-mi desfășor afacerea, am dreptul să intru pe proprietatea mea.
Am dovada. Am dovada că mă hărțuiești.
Am făcut două ore cu trenul ca să vin și să o dăm parte-n parte, cum ai cerut.
Bine? Asta nu e hărțuire, asta înseamnă să faci un efort.
Lasă satârul jos, pentru Dumnezeu!
Îți fac pe plac. E jos. Oricum nu-mi trebuie.
Să fie clar, ai două variante. Ori te angajezi să cumperi,
ori faci o plată minimă
pentru chiria restantă până vineri la sfârșitul programului.
Altfel, luni dimineață trimit hârtiile de evacuare.
- Hârtii de evacuare? - Trei luni de mizerie. M-am săturat!
Știi ce? Eu nu. Du-te naibii! Să ți-o trag în fund. Mă hărțuiești.
- Fix în fund! - Ai fost ostil și amenințător
din ziua în care m-am prezentat. Și ești drogat, iar acum
ai o prostituată aici.
- Tu ești? - Nu.
- Îmi pare rău, muncitoare sexuală. - Nu!
E cea mai bună maseuză din tot statul.
- Lasă-mă să vorbesc. - Nu-mi pasă ce faci cu corpul tău,
dar funcționezi ilegal într-o unitate ocupată ilegal.
E în regulă, mă descurc. Frate, știi ce? Ea este ruda mea.
Iar familia mea locuiește aici de 35 de ani, bine?
Timp de 35 de ani, zona asta a fost ieftină, periculoasă și jegoasă.
Poate că predecesorului meu i-a plăcut să fie așa,
dar eu trebuie să aduc oameni cu un nivel de trai mai ridicat.
- Am o responsabilitate față de ei. - Cine sunt ei?
- Albi? - Asta nu are nimic de-a face cu rasa.
- Tu auzi ce spui? - Atunci, școlește-mă, dle Curcubeu!
Am închiriat unui cuplu de culoare și, sincer, puțin cam rasist.
- Afurisitul ăsta! - Crezi că minoritățile nu plătesc chirie.
Asta te face și pe tine rasist.
- Tu auzi ce spui? - Ne vedem la tribunal.
Ai grijă să vii fumat.
- Lovește-mă când vrei, frate! - Așteaptă!
Nu, e rândul meu. Rândul meu.
Am bani.
- Ai atât de mulți bani? - Da, am bani.
- Bineînțeles că ai. Unde? - Lasă-mă să cobor.
- Merg și eu. - Nu trebuie.
Nu număr bani în loc deschis.
Nu. Haide. Rămâi aici,
ai grijă de magazin, totul e bine. Scuze, cum te cheamă?
- Pearlman. - Dle Pearlman, hai să mergem jos.
Ca să ne reglăm socotelile, bine?
Tabula rasa.
Doamne! Ești bine?
- Doamne! - Doamne!
Cred că ar trebui să reparăm scara asta veche.
- Clădirea asta o să mă omoare. - Așa.
Aici, dle Pearlman.
Chiar le faci masaj oamenilor?
- Frumos violet. - Mulțumesc. E nou-nouță.
Azi a venit. Poftim!
- Numără-i. - În regulă.
Nu mi s-a făcut niciodată masaj.
Adică, pe vremuri...
Fosta mea soție încerca, dar nu era un masaj adevărat. Nu era profesionist.
Nu vreau să te fac „profesionistă”, pentru că este o afacere ilegală.
Sunt cea mai bună, știi?
- Ce? - Nu degeaba îmi spun „Fermecata”.
Nu mă îndoiesc.
În regulă, 541 de dolari deocamdată, dle Pearlman.
- 541? - Da.
Ce rost au toate astea?
O plată în avans? Cât ar trebui să fie chiria acum?
E opt sus și trei aici jos.
- Bine, deci 1.100... - Nu, mii, scumpo.
- Deci 11.000 pe lună pentru locul ăsta? - Exact.
Dădeam 650$ pentru un apartament cu trei camere după colț.
Când, acum 20 de ani?
Cam așa. Deci am calculat greșit inflația. Dar putem rezolva.
Ce-ar fi să suspendăm evacuarea? Ce zici?
Te rog, domnule Pearlman.
Bine.
Așa câștigi o săptămână.
Pentru că am o slăbiciune pentru oameni ca tine.
- Mulțumesc. - După aceea,
- ... n-o să mai fiu amabil. - Înțeleg.
- Înțeleg. Mersi. - Și îi spun
- ... fătălăului de sus... - Îmi pare rău!
... că revin într-o săptămână cu contractul.
N-am cum să găsesc atâția bani într-o săptămână.
Dac-aș avea de ales.
Dle Pearlman, mulțumesc.
- Nu te face de râs. - Nu, umărul tău e ca o stâncă.
Da. Mă duc la sală. Fosta mea soție s-a cărat.
Nu, nu este mușchi. Este tensiune.
Ai un nod foarte mare aici. Simți asta?
Simt de câteva săptămâni. Nu pot întoarce gâtul.
Știi ce?
Întinde-te.
Ar fi o onoare să fii primul client pe noua mea masă.
- Pentru masaj? - Dacă aș avea pâine,
aș împărți-o cu tine, dar ce fac eu e mult mai hrănitor. Vorbesc serios.
Îți promit.
- Bine. - Da?
Bine, deci
te poți dezbrăca la limita de confort și eu o să încep câteva lucruri.
- Aia e tămâie? - Nu, o lumânare. Miroase a nucă de cocos.
Bine.
Sunt gata.
Trebuie să te întorci ca să lucrez spatele.
- Spatele meu? - Acolo e nodul.
Nu poți întoarce gâtul...
Bine.
Afurisitul crede că e aici ca să i-o frec.
Ca să te simți confortabil, o să scot ăștia.
Bine, domnule Pearlman.
Știi ce? Înainte de a face ceva,
să știi că nu am nimic cu tine sau cu soțul tău.
Bunicii mei erau imigranți. Toată familia mea e din clasa muncitoare.
Nu sunt vreun monstru imobiliar bogat. Nu sunt proprietar de mahalale, înțelegi?
Bine.
Nu știu. Ceea ce-mi displace la treaba asta cu justiția socială
e faptul că ignoră un adevăr critic legat de natura umană.
Nevoia fiziologică de a câștiga.
Nu e rasism, bine? Nu e clasism. Nu este...
capitalism. E pur și simplu darwinism.
Dacă vrei să supraviețuiești, plătești chiria
ca adulții civilizați. Nu e vina mea că nu-ți poți da seama de asta.
Nu trebuie să-mi explici, dle Pearlman.
Mă simt prost, serios. Vreau să spun...
e vorba de povara din industria asta,
înțelegi?
Dar ești fată deșteaptă.
Nu ești prea bătrână, totul pare să fie încă acolo unde ar trebui să fie.
Ai să reușești.
Când o să văd
ce pot face mâinile astea fermecate?
Nu vreau să iau înapoi săptămâna oferită cu atâta amabilitate.
Nici n-o să ai timp să faci bagajele
înainte să te întorci de unde naiba ai venit.
Într-o săptămână, nenorocitul ăsta o să se întoarcă aici
și eu n-o să am unde să mă duc.
Dar uite-l aici!
În mâinile mele, la propriu, spunând că „nu e destul spațiu”,
că e „darwinism” și alte aiureli.
E ca o provocare.
DEPARTAMENTUL PENITENCIARELOR
Ce neghiob afurisit!
Trebuie să rupi C2 sau C1 ca să ucizi pe cineva.
Așa m-a învățat Tabitha.
Dacă ești singură, trebuie să știi cum să te protejezi.
C2 sau C1.
Aș putea să o fac, la nevoie.
Ești o ispititoare afurisită. Nu am toată ziua.
Ce-a fost asta?
Nu mai e cale de întoarcere.
Subtitrarea: Anca Tach
Redactor Robert Ciubotaru