PŘÍŠERNÝ PŘÍBĚH DOLORES ROACHOVÉ
2. DÍL TENHLE BARÁK MĚ ZABIJE
Celé dny už jsem v tomhle suterénu.
Je to jako zimní spánek.
Svět venku není bezpečnej. Tam se můj život rozesral.
Netušila jsem, že tohle bude za necelý týden
nejnebezpečnější místo ve Washington Heights.
-Luisi! -Hele, je to naživu!
Zase neteče voda.
-Vážně? -Jo, zase.
Jo?
Gideone Pearlmane, tady Luis. Znám svý práva, zmetku.
Je proti právu, když se mi sereš do odvozu odpadu a do vody.
Chceš za mnou přijet? Tak jo, vyříkáme si to.
Tohle je nepřijatelný.
Luisi, kolik tomu chlapovi dlužíš?
Je to hnidopich.
Jsme tady načerno.
O peníze se neboj. Někoho ti představím.
Možná má pro tebe práci. Tady je!
-Nazdar, krasavče. -Joy!
-Seznam se s Dolores. -Tak jo,
ale nejdřív chci empanadu. Potřebuju guavu se sýrem
-kvůli cukru v krvi. -Co takhle kaki s goudou?
Je to novinka.
-Ne, držím se toho, co znám. -Vážně?
Není to bouda, je to gouda.
Já z něj nemůžu.
Dolores,
tolik jsem o tobě slyšela.
Joy provozuje prádelnu kousek odsud.
Jak dlouho už?
Na tomhle místě devět let.
A moje sestra v Uptown Lucky Nail
na Broadwayi je tam už 14 let.
Lucky Nail? Kosmetický salon?
Ano. Obě jsme podnikatelky, naprosto nezávislý.
Jaký salon?
Nehty, kosmetika, depilace, masáže...
-Takové věci. -Potřebuje další ruce k dílu? Doslova?
Joy, lepší masérku neznám.
Nemohl jsem ani otočit hlavu.
Měl jsem strnulej krk.
Představím tě Bridget.
To bych moc ráda.
Je to šílená kráva, ale hodně se naučíš. Není to její vina.
Jako dítě měli rádi jen mě.
To bych moc ráda. Díky. Kdy tam můžeme jít?
-Nejlíp hned. -Jo, dneska.
Teď hned.
-Takhle? -Jo!
Já nevím. Podívej, jak vypadám.
-Jen běž, bav se. -Počkej. Nestrkej do mě.
Počkej, jen se upravím.
Ale prosím tě, neříkej Bridget o své minulosti.
Je šíleně upjatá. Nafouklá, jako by dva měsíce nekadila.
-Promiňte, omlouvám se. -Ne, to je dobré.
Platíme 12 dolarů na hodinu.
-Kecy. -Sklapni.
-Vrať se do své prádelny. -Platíš 15 dolarů na hodinu.
-Kolik let zkušeností máte? -Šestnáct.
Dobře, 14 na hodinu.
Přinesete si vlastní lavici.
Tady jedeme podle pravidel. Žádný šmírovačky nebo honění.
Co je šmírovačka?
Tebe já znám.
Vítej zpátky.
Marcie Lugová. Nevzpomínáš si?
Ne.
To nic. Byla jsi tady velká dáma. Já tenkrát byla nula.
-Ráda tě zase vidím. -Ve vězení to asi bylo zlý.
-Pizda zasraná. -No přece,
koho zavřou na 15 let za držení drog?
Držení a prodej, plus napadení policajta.
Vítej zpátky.
Zlom vaz.
-Je skvělá, říkalas to. -Říkala jsem dobrá.
Vrněla jsi jako kočka v říji
a to se ti v celým tvým mizerným sexuprostým životě nestalo.
Poslyšte.
Poslyšte, budu vám umývat podlahy, až se budou blýskat. Udělám cokoli.
-Jen chci... -Je mi líto.
Nikoho nepřijímáme.
-Jdi do prdele. -Ty jdi do prdele.
-Nemůžu uvěřit... -Čemu? Přivedeš mi takovou...
-Nechci... -Co jsem si do prdele myslela?
Žádnej slušnej salon mě nepřijme.
V životopise mám leda tři semestry na škole
měsíc u stroje na zmrzlinu v roce 1997.
-Dolores. -Ta mrcha.
Projdeme se?
-Jasně. -Pizda.
Musím se omluvit. Spousta známých seděla. Není se za co stydět.
Novej džob se vždycky hledá těžko, když jsi byla dlouho ze hry.
Jestli hledáš fušku, něco bych měla. A fakt, mrzí mě to...
Posralas mi to schválně? Abys mi nabídla půlku toho, co ona?
Já platím dvakrát tolik.
A potřebuju novýho prodejce. Prodejkyni.
Prodej.
-Co prodáváš? -Marihuanu, nic tvrdýho.
Mám rozjetej kšeft
s trávou pro místní děcka. Ale hodila by se mně holka,
co by mi pomohla s novýma bílýma maminama.
Kupujou si to na spaní.
Dokonce si tisknu pěkný etikety, abych byla konkurenceschopná. Mrkej.
Patnáct let mýho života v pytli, a ty sis zatím budovala značku.
Svět se změnil od doby, co jsem převzala Dominicův kšeft.
Víš, kde je?
Dominic? Ne, to nikdo neví. Nejspíš ho dostali fízlové.
-Panebože, fakt? -Nejdřív měl každej nějakou teorii.
Že je v Dominice. Že ho skřípli na Floridě. Že prodává kosmetiku.
To jsem taky slyšela, ale ví někdo, kde ho najít?
Hele,
vykašli se na něj. Mysli na sebe.
Tohle já už nedělám. Ale díky za nabídku.
Tvůj kámoš Luis už ode mě nekupuje.
Ale kdyby sis to rozmyslela,
budu tady.
To má být moje jediná možnost?
Zase prodávat trávu?
Vítejte v Empanada Loca. Máme zvláštní nabídku...
Ahoj. Zase já.
-Bez urážky, ale vypadáš strašně. -Vážně?
Nemám prachy, žádný vyhlídky na práci
a spím v posteli, kde umřel táta tvýho šéfa. Vím, že vypadám hrozně.
Tak jo, promiň.
Hele, já odsud hned tak nezmizím.
Můžeme aspoň předstírat, že se máme rády.
Ne že bych tě neměla ráda.
Připomínáš mi mámu.
Do prdele! Fakt? Ty bláho.
To jsem tam tak zestárla?
Ne, byla zavřená asi pětkrát a vždycky se jí těžko vracelo.
Ale poradila si.
Kde je teď?
-O to nejde. -Zase v base?
Ne. To je negativní myšlení a to ti nepomůže. Ale já jo.
Musíš přijít na to, co chceš, sepsat to a udělat si plán.
A pracuj na tom každý den.
To máš z nějaký talkshow?
Víš, co potřebuješ?
Nástěnku vize.
Co? Ne, potřebuju práci.
Říká se tomu manifestace.
Pohlídej mi to tu. Hned se vrátím.
JE ČAS SE UVOLNIT
Tři semestry jsem byla na Hudsonu.
Ty krávo...
Už se to rýsuje.
Tak jo.
Já mám jen koláž přijatelných tátů pro děti. Ty máš sny.
Dámy.
Co je to? Nemáš pracovat?
Děláme nástěnku vize.
Dobře, když je to pro Dolores.
Tady dává masáže, aby si vydělala na studium
námořní biologie a koupila si dům v Hackensacku.
-V Hobokenu. -To je jedno.
Jak to šlo u Bridget?
Zapomeň na to. Zjistila, že jsem byla v lochu. Tak víš...
Jsme zase na začátku.
Nellie, máš žvýkačku?
MASÁŽE OD DOLORES S KOUZELNÝMA RUKAMA
Můžeš to dělat tady.
Co když to někdo uvidí?
O to přece jde. Základy byznysu.
-Nemám licenci. -To nikoho nezajímá.
Jsi v New Yorku. Záleží jim jen na tom, že je to levnější než u Bridget.
To musím vzít. Nellie, jsi tu do konce dne?
NYNÍ POD EMPANADA LOCA
Ťuky ťuk. Je tu někdo?
-Ahoj. -Nazdar.
Nellie říkala,
že půl hodiny stojí 20 dolarů.
Ty ses právě nastěhoval do třetího patra?
-Jo. -Nellie mi o tobě říkala.
-Caleb Sweetzer. -Prosím?
Sweetzer. S, W, dvojité E, T, Z, E, R.
Caleb Sweetzer. Těší mě. Dolores Roachová. R, O, A, CH, O, V, Á.
-Roach? -Původně Rocha,
ale táta to změnil, aby se poběloštil. Chudinka.
Jo, tomu totálně rozumím.
Tak jo.
Pojď za mnou.
-Prostě... -Jo, pojď sem.
-Posaď se. -Na postel?
No jo, lehátko mám v obchodě,
takže dnes masíruju na posteli.
Je překvapivě pevná a povlečení je čisté.
Proč ne. Jasně.
Odstroj se, jak je ti to příjemné.
-Ano. -Ale nemusíš. Není to nutné.
Musíš mi vlízt na záda.
Přesně tak.
Taky mi musíš prohníst záda.
Chápeš? Vtip!
Ale ne.
-Je tu někdo? -Nikdo tu není, jen...
To jsou prostě
starý newyorský trubky.
Už je to dobrý.
Jenom...
Jasně.
Dobře.
-Máš nějaké alergie? -Jen na penicilin.
Ten v tom není.
-V pořádku? -Jo.
Je tak prima, když se tě někdo dotýká.
Chlápci na aplikacích v téhle části města jsou tak podezřelí.
Jak si má člověk užít bezpečnou bondáž s chlápkem, kterej tě okrade?
Měl jsem utýct, když mi majitel nabídl dva měsíce bydlení zdarma. Zoufale chtěl,
abych se nastěhoval do týhle příšerný díry.
-Klidně ukonči moje trápení. -Láká mě to.
Klid.
A to je pro tebe.
Ne, to je víc, než beru.
Jo, to je dýško.
Ty hloupá. Tak nashle.
V životě jsem nebyla víc hrdá na peníze, co jsem si vydělala.
A pak celý týden...
Caleb Sweetzer říká, že jste báječná.
Lidi začali chodit.
Lidi mě doporučujou.
A mám dokonce tucet lidí, co si říkají „klienti“.
Jako by ta manifestace fakt fungovala.
Pořád nabízím Luisovi peníze pro majitele, aby nás neotravoval, ale on si je nevezme.
Tak si je schovávám, až se to všechno podělá, což bude brzy.
Ale na malou chvilku se cítím docela optimistická.
Ne, cítím se triumfálně.
-Je to tady jako salon. -Že jo?
Tvoje babička tohle všechno prostě měla?
Vidí reklamu v televizi a koupí to
ve všech velikostech a barvách. Přehání to.
Asi má na utrácení.
Ne, jen si pořád pořizuje nový kreditky.
Nemůžu jí to zarazit, protože je to její jediná radost.
Nechci jí brát, z čeho má radost.
Ne, radost má z nakupování. Ani si nevšimne, že něco chybí.
Děkuju, Nellie.
Můžu ti to oplatit malou masáží?
Na téhle smrtelné posteli?
Dobrej pokus, ale ne.
Jsem fakt dobrá.
Víš, co se stane, když někomu selžou ledviny?
-Ne. -Říkala jsem Luisovi,
ať tátovi koupí plíny pro dospělé.
Ale co já vím? Jen se už od dvanácti starám o babču.
To vynechal.
Chodí ti sem spousta lidí. Musíš být profesionální.
Udělej si plán a každej den na něm pracuj.
-To přece dělám. -Ne,
potřebuješ masážní lavici.
Ty jsou drahý.
Musíš utrácet, abys vydělávala.
Investuj do sebe.
Děkuju.
-Potřebujete s tím pomoct? -Panebože, děkuju.
-Já jsem Dolores. -Jeremiah.
-Těší mě. -Mě taky.
Povlečení.
V pohodě?
Jo.
Nebyl jsem tu od doby, co Ariel umřel.
Pan Batista.
-Znal jste Luisova tátu? -Jo.
Když pár desítek let dodáváte stejné zboží
na stejné místo, hodně s lidma prožijete.
Pomůžu vám s tím.
-A je to. -Podívejte se!
Utáhneme to.
Dáme ho sem.
-Takhle? -Ano.
To je krása.
Je krásné. A zaplatila ho práce těchhle kouzelných ručiček.
-Děkuji vám. Prosím. -Ne, to si nechte.
Mám pocit, že je budete brzo potřebovat.
Jak to myslíte?
Než Ariel umřel,
prosil mě, abych dohlédl na jeho syna.
Kterému je přes třicet?
Na syna, co se pořád snaží vymýšlet empanady, co chutnají jako sašimi,
místo aby si uvědomil, že tohle místo
se stává...
Každý den dodávám totéž.
A čím dál víc toho jídla večer končí v popelnici.
Moc dlouho to tak nepůjde.
Počkejte!
Můžu s tím něco udělat?
Prostě si dávejte pozor. Neříkám, že je s ním něco v nepořádku,
ale ani že není.
Nevím, jestli rozumím...
Jste v mým podniku!
Jen se tu snažím nějak žít.
Patří mi to tady a mám právo vstoupit do své nemovitosti.
Mám důkaz, že mě obtěžuješ, brácho.
Obtěžuju? Jel jsem sem dvě hodiny vlakem, abych to vyřešil osobně, jak jsi chtěl.
To není obtěžování, to je snaha.
Polož ten sekáček, proboha.
Dobře, pokládám ho. Stejně je mi na hovno.
Aby bylo jasno, máš dvě možnosti. Buď se dohodneme na odkupu,
nebo zaplatíš nějakou minimální splátku
na dlužné nájemného, a to do pátku,
nebo ti v pondělí ráno pošlu výpověď.
-Výpověď? -Táhne se to už tři měsíce. Mám toho dost!
Ale já ne. Jdi do prdele. Obtěžuješ mě.
-Táhni do prdele. -Byls nepřátelský a hrubý
ode dne, co jsem se představil. A bereš drogy a teď
tu máš kurvu.
-To jste vy? -Ne.
-Pardon, sexuální pracovnice. -Ne.
Je to nejlepší masérka široko daleko.
-Já si s ním promluvím. -Je mi fuk, co děláš se svým tělem,
ale provozuješ nezákonné podnikání v nezákonně obsazených prostorách.
Ne, já to vyřeším. Brácho, víš co? Ona je pro mě jako rodina.
A moje rodina tu je už 35 let.
A těch 35 let to byla chudá, nebezpečná a špinavá čtvrť.
Mému předchůdci to možná vyhovovalo,
ale já sem musím přivést lidi s vyšším životním standardem.
-Mám k nim zodpovědnost. -A kdo je to?
-Běloši? -S rasou to nemá nic společného.
-Posloucháš se? -Tak mě pouč, ty dobrosere.
Měl jsem černé nájemníky. A upřímně, je to trochu rasistický.
-Já z něj vyrostu! -Ty myslíš, že menšiny neplatí nájem.
Takže jsi taky rasista.
-Slyšíš se? -Uvidíme se u soudu.
Pěkně se na to nafetuj.
-Jen si posluž. -Počkejte.
Ne, teď jsem na řadě já.
Mám hotovost.
-Máte tolik hotovosti? -Ano, mám hotovost.
-No jasně. Kde? -Zajdu dolů.
-Půjdu taky. -Nemusíte.
Nebudu tady počítat peníze na veřejnosti.
Ne, pěkně tady zůstaň
a hlídej krám. Všechno v pohodě. Promiňte, jak se jmenujete?
-Pearlman. -Pane Pearlmane, pojďte dolů.
Víte co? Smažeme to.
Tabula rasa.
Panebože! Není vám nic?
-Kristepane! -Kristepane.
Asi bychom ty staré schody měli nechat opravit.
-Tenhle barák mě zabije. -Pojďte.
Tady, pane Pearlmane.
Takže opravdu děláte masáže?
-Pěkná barva. -Děkuji. Je nové.
Dnes ho přivezli. Prosím.
-Musíte to spočítat. -Dobře.
Nikdy jsem neměl pořádnou masáž.
Teda...
Bývalá manželka to zkoušela, ale profesionální masáž jsem neměl.
Nechci říkat, že jste profesionálka, protože podnikáte nezákonně.
Ale jsem nejlepší.
-Cože? -„Kouzelné ruce“ mi neříkají jen tak.
O tom nepochybuji.
Takže prozatím 541 dolarů, pane Pearlmane.
-Pět set čtyřicet jedna? -Jo.
K čemu to je?
Jako splátka. Kolik je teď vlastně nájem?
Nahoře osm a tady dole tři.
-Takže jedenáct set... -Ne, tisíc, zlatíčko.
-Jedenáct tisíc měsíčně? Za tohle? -Přesně tak.
Za dvoupokojový byt jsme tady platili 650.
Kdy, před dvaceti lety?
Asi před dvaceti lety. Tak jsem podcenila inflaci. Ale můžeme se dohodnout.
Co kdybychom to zatím zastavili. Co říkáte?
Prosím, pane Pearlmane.
Tak dobře.
Máte týden navíc.
Protože mám slabost pro lidi jako vy.
-Děkuju. -A potom
-už nebudu tak laskavý. -Chápu.
-Jasně. Díky. -A vyřiďte
-tomu tlučhubovi... -To mě mrzí.
...že za týden se vrátím se smlouvou.
Za týden tolik peněz neseženu.
Kdybych měla na vybranou.
Děkuji vám, pane Pearlmane.
-Neztrapňujte se. -Ne, máte rameno jako kámen.
No jo, chodím do posilovny. Bývalá manželka je pryč.
Není to sval, je to napětí.
Máte tady velký uzel. Cítíte to?
Cítím to už týdny. Nemůžu ani otočit hlavou.
Víte co?
Lehněte si.
Bude mi ctí uvítat vás jako prvního na mé nové lavici.
-Dáte mi masáž? -Kdybych měla chléb,
budu ho s vámi lámat, ale tohle je mnohem blahodárnější. Myslím to vážně.
Slibuji.
-Tak dobře. -Jo?
Tak dobře,
odstrojte se, jak je vám to příjemné, a já se zatím připravím.
-To je kadidlo? -Ne, svíčka. S kokosovou vůní.
Dobře.
Připraven.
Musíte se otočit, abych vám mohla na záda.
-Na záda? -Tam máte ten uzlík.
Nemůžete hýbat krkem...
Aha...
Hajzlík si myslí, že mu ho vyhoním.
Abyste měl pohodlí, brýle sundáme.
Dobře, pane Pearlmane.
Víte co? Než začneme,
nic proti vám ani vašemu manželovi osobně nemám.
Moji prarodiče byli přistěhovalci. Jsem pracující člověk, jako celá rodina.
Nejsem nějakej odpornej boháč, co odírá chudáky na nájmu.
Dobře.
Já nevím. Na tom cirkusu kolem sociální spravedlnosti se mi příčí,
že ignorují základní fakta lidské povahy.
Třeba fyziologickou potřebu vyhrát.
Není to rasismus. Ani třídní nenávist.
Nejde o kapitalismus. Je to jen darwinismus.
Když chcete přežít, musíte platit nájem
jako civilizovaní dospělí. Není moje vina, že to nechápete.
Nemusíte mi nic vysvětlovat, pane Pearlmane.
Opravdu mi to je nepříjemné.
Ale to je prostě moje práce.
Víte?
Ale jste chytrá holka.
Nejste moc stará, všechno se zdá na svém místě.
Vy si poradíte.
Tak kdy uvidím,
co ty kouzelné ruce opravdu umějí?
Nechci vám zase vzít ten týden, co jsem vám tak laskavě poskytl.
Nestačíte si ani zabalit,
než se budete muset vrátit, odkud jste přitáhla.
Za týden se ten parchant vrátí
a já už nebudu mít kam jít.
Ale teď je tady.
Mám ho doslova v rukou. Kecá o nedostatku prostoru
a o Darwinovi, do prdele.
Jako by mě vyzýval.
SPRÁVA NÁPRAVNÝCH ZAŘÍZENÍ
To je ale kretén.
Abyste někoho zabili, musíte zlomit druhý nebo první obratel.
To mě naučila Tabitha.
Když je holka sama s polonahýma hajzlama, musíte se umět bránit.
Druhý nebo první obratel.
Dokázala bych to, kdybych musela.
Už mě nedráždi. Nemám na to celej den.
Co to bylo?
Z toho se vycouvat nedá.
Překlad titulků: Vít Bezdíček
Kreativní dohled: Jakub Ženíšek