РАДЖАРАТНАМ
Ч. СУНДАРІ ЕГМОР, ЧЕННАЙ
ЗАПАШНА СОЛОДКА КАВА
Мамо?
Чому ти постійно піднімаєшся нагору?
Час приймати ліки.
Мамо?
Мамо!
Мамочко!
Мамо!
Я досі жива.
Я здогадуюсь, як ти почуваєшся сьогодні.
Ти, напевно, згадуєш батька.
Невже пройшов рік?
Я знаю, що ти бадьоришся заради мене, мамо!
Тобі б бути з татом в останній подорожі.
Що?
Я ж тебе знаю.
О, Боже… Чого доброго він сам пошле мене пакувати речі.
- Мамо! - Що, любий?
Повернись до себе у кімнату, мамо!
- Але я... - Будь ласка!
Прошу, повертайся в свою кімнату.
Будь ласка, не переобтяжуй себе сьогодні.
Я пошлю все потрібне у твою кімнату. Добре?
Це для її сина.
Ім'я Бала, його зірка Кеттаї.
- І щоб мій син добре вчився. - В якому він класі?
Ні. Він уже дорослий і працює.
Нехай йому добре ведеться, якщо надумає вивчати менеджмент.
Це для її чоловіка.
Раджаратнам. Зірка — Бгарані.
Рівень холестерину повинен бути нижче 180.
Нехай зникне біль у плечі.
Це для її свекрухи.
Сундарі. Зірка — Гаста.
Гаста, Сундарі...
Вона не була в храмі уже три місяці.
Ці три місяці її гемоглобін залишався на позначці 13.
Думаю, через те, що вона не відвідувала храм.
Я прийшла заради неї.
З Божої ласки усе буде добре.
Презервативи...
- Додати до списку? - Що?
Їх теж додати?
О, ні! Не потрібно. Тільки оце.
А молитва за дочку?
Що б я не казала, вона не хоче приходити в храм.
По правді, вона нікуди не ходить зі мною.
Молюся за її глузд і здоров`я.
Не навантажуй ліву щиколотку, Ніві.
Чудово!
Перерва на десять хвилин. Потім знову на поле.
Хороший удар.
Здається, ти сьогодні фаворитка у тренера.
Хто б казав.
Як твоя щиколотка?
Боюся перевантажувати її.
Спробуй стати.
Що це? Хабар?
Так, хабар.
Скажи мені...
- Ти прийдеш увечері? - Думаєш, я прийду, бо ти написав мені?
Звичайно.
Сподіваюся, ти будеш у сарі і з цими красивими сережками.
- Картіку... - Ніві...
Це просто новосілля.
І нагода познайомитися з моєю родиною.
Дозволь похизуватися тобою. Один раз!
У цьому й проблема.
Я готова познайомитися з твоєю родиною. Але вечірка...
Не хочу, щоб люди мене оцінювали.
Хочеш побачити мій новий будинок?
Мою кімнату?
Вона може стати нашою кімнатою.
Послухай.
Мої кузени, тітки... Усі будуть приголомшені, побачивши тебе.
Ти розкажеш їм, що я вибила тебе з поля минулого тижня?
Гаразд! Я прийду.
Але оце? Не гарантую.
РАДЖАРАТНАМ
- Бало, любий! Ти повернувся! - Привіт, мамо.
- Як ти? - Усе гаразд.
Ти нічого не кажеш, коли я тобі телефоную.
- Їжі вистачало? - Невже схоже, що я голодував?
Я повернувся з Маналі. А тебе цікавить тільки їжа.
Що? Маналі? Мені байдуже.
Я лише хочу, щоб ти був здоровий і міцний!
«Міцний»? Мені вже не три роки. Тато!
- Він на роботі. А що таке? - Хотів розповісти йому про поїздку.
Не хочеш розповісти мені? Як було у Маналі?
- Покажи мені фото. - Ага, мамо.
Почуєш, коли розповідатиму татові.
Не хочу все повторювати. І фото тоді покажу.
Гаразд, помий руки!
Боже! Який брудний одяг. Приготувати тобі пурі?
- Так, увімкни, будь ласка, водонагрівач. - Добре.
Привіт!
Така красуня.
Ходімо.
- Бажаю тобі усього найкращого. - Що?
Нам. Усього найкращого нам.
- Мамо? - Що?
Це Ніві.
- Привіт! - Тобто Нівідіта.
Тепер розумію, чому він марнував з нами час.
Рада, що ти прийшла, Нівідіто.
У вас чудовий будинок. Вітаю.
Я візьму це, мамо.
Агов, Ніві.
- Я віднесу. У вас багато роботи. - Дякую, люба!
Агов.
Послухай! Усе було добре. Наступний м'яч буде складніший.
Будь ласка, вибий його з майданчика якомога далі.
Якщо Картік збереже показник відбивання на рівні штату,
то можливо все.
Вища ліга, збірна Індії. Чому б ні? Дав би Бог.
Тренер покладає надії на кручені удари Картіка.
- Він просив і далі працювати над ними. - Мій товариш.
Мене звати Нівідіта.
Нівідіто, звідкіля ти так багато знаєш про успіхи Картіка у крикеті?
Я щодня спостерігаю його гру. А тренер теж так вважає.
- Ти теж ходиш на поле? - Мамо!
Вона бачила мене, коли брала інтерв'ю.
То ти журналістка? Зрозуміло. Яка газета?
Вона фрілансер, блоги… Тільки починає.
- Інтерв'ю брала? Коли? Де? - Все у свій час, мамо.
- Він казав тобі щось? - Як усе йде, Картіку? Усе добре?
Усе гаразд, мамо. Смачного.
Ти все зіпсувала. Навіщо було говорити про крикет?
А чому ти назвав мене журналісткою?
Як кажуть, «задля весілля варто й прибрехати».
Ти ж можеш задля нас?
Це мала бути кімната батьків. Тепер вона моя.
Наша кімната. Тобі подобається?
Чому ти це сказав, Картіку?
Добре. Так, я сказав неправду.
Заради нас. Це не зашкодить.
Отже, ми повинні приховувати, що я граю в крикет? Що в цьому доброго?
Хіба вони про це не дізнаються?
Якщо хочеш правду, то буду відвертим. Час жіночого крикету ще не настав.
Вибач, але ще ні. Його дивляться по телевізору?
Хтось готовий платити за квитки?
Ніві, це не справжня кар'єра для тебе.
Хто даватиме лад у домі, якщо ми вдвох гратимемо у крикет?
Мої батьки з цим не погодяться, Ніві.
Ти ж не хочеш цього?
Ніві, я гадав, ти збагнеш, що в мене кращі шанси.
Я помилявся.
Ні. Це я помилялася. Я тебе ніколи не розуміла.
Ніві, пробач, але я тільки викладаю факти.
Скажи мені...
Якби я привела тебе додому і сказала, що ти ревізор, ти б не був проти?
Що ж мені робити?
Сказати усім там, що ти граєш у крикет?
Спершу ти сам повинен у це повірити.
Я вже піду, Картіку.
Вона не погодиться на крикет.
Не сподівайся, що вони змінять думку за одну ніч.
І що скаже зірка крикету?
- Бало! - Боже!
Чому мати й дочка такі похмурі?
- Займайся своїми справами. - Справді? Чудово!
Я ж то знаю все, що тут відбувається.
Не чіпай, бо руки відірву.
А спробуй.
Агов, Бало!
- Що? - Мамо!
Скажи йому, щоб віддав навушники.
О, Боже! Він щойно повернувся! А ви знову за своє?
Він завжди правий, а я ні. Облиш мене!
Послухай. Уже пора вечеряти. Допоможи мені.
Я не голодна.
Твоя майбутня свекруха закидатиме мені,
що я тебе не навчила як слід.
Тоді й поговоримо про це.
Знаєш, хто така Індіра Ганді?
Вона була прем'єр-міністром.
Навіть вона готувала для себе.
І завжди слухалася матір! Не забувай про це!
Це все, що пам'ятаєш про Індіру Ганді?
Алло, Ватсало? Це я. Як справи?
Я вже спала, Сундарі.
Спала? Яка ж година у вас?
Ігноруєш повідомлення, але дзвониш так пізно?
Подзвонити пізніше?
- Уже минув рік, так? - Саме так.
Ти пам'ятаєш краще, ніж я.
Мій дорогий син думає, що я досі в жалобі.
А мені не терпиться вийти на вулицю.
Втім, є якісь новини звідтіля?
- Так я і думала. - Телефонували?
- Ні, але саме тому ти дзвониш, правда? - Добре. Я...
Якщо ти не проти, мені потрібна адреса.
Я повинна поїхати туди.
Достатньо навіть номера телефону.
- Що? - Мамо?
Уже йду. Мій син наче наглядач. Стукає у двері.
Вечеря готова! Принести її сюди?
Не потрібно! Я вже йду.
Добре. Не барися. Ми чекаємо.
Знайди для мене адресу.
- Спробую. - Зроби мені цю послугу.
Добре? Дякую!
Мені потрібно йти.
Тату!
Касоль наче маленький Ізраїль. Щойно зрозумів.
- Справді? - Так.
- І... - Агов!
- І кого я там зустрів? - Мрідулу!
- Так. - Боже! Гляньте не неї!
Досі виглядає на 30 років.
Тату, ми повинні піти у похід разом.
Чудова ідея! Ми всі повинні піти.
- Так! Давайте. - Справді! Чому б ні?
- О, Боже! - Бало, ти понесеш бабусю.
Я понесу твою маму.
Уяви їх у сарі й гумових сандаліях,
як вони плетуться стежкою.
- Дуже гарно! - Що скажеш, Чандро?
Ми повинні піти в похід.
І побуваємо у красивих місцях.
З моєю роботою я постійно подорожую.
Ми зробимо це іншим разом.
Важко знайти вільний час, мамо.
У такому випадку в похід підуть жінки.
Чоловіки надто зайняті.
Ми втрьох підемо.
Дуже хороша ідея!
- Лише ви втрьох? - Так.
- А хто доглядатиме за моєю мамою? - Як завжди, я.
Перепрошую. Не турбуйтеся про мене. У мене все гаразд. Їжте.
Не заохочуй її, мамо.
У твоєму віці слід відпочивати й не напружуватися без потреби.
Що, як з тобою щось трапиться?
Любий, твоя надмірна опіка мені геть не до вподоби.
Вона діє мені на нерви.
Я ще не вмираю. Дайте мені спокій.
Ось що ти зробила, Кавері.
Ти ж знаєш, який сьогодні день. Їй важко.
Чому ти її засмучуєш?
Я не засмучена. У мене все гаразд. Ви всі гарно піклуєтесь про мене.
Може, нам зробити паузу...
Скажи щось, люба.
Підемо!
- Що? - Підемо усі втрьох.
- Що? - Так, підемо! Вона сама це сказала.
Сказала, що підемо.
Скажи йому прямо!
Підемо, мамо.
Скажи йому це!
- Підемо! - Що? Тільки ви втрьох?
Так!
- Ви шукаєте собі приключок. - Упораємось.
Чандра ще дитина. Мама ще в жалобі.
Хіба ви не розумієте?
Поїсти спокійно не дадуть!
Любий! Отак піти під час вечері?
Це мене вбиває! Він ніколи не розуміє!
- Погано, Ніві. - Щезни!
Агов, ти куди? Завжди на боці батька!
Не сердься, люба! Облиш. Кавері...
Не сердься, люба! Не засмучуйся.
Ось, дещо пікантного до вечері.
Бачиш?
Саме тому ти хочеш поїхати, правда? Ми втрьох? Добре роздивись!
Раджаратнам Ти неймовірна, Мріду! Натхнення.
Я почуваюся самотньою.
Діти віддаляються від мене.
Завжди воюють між собою.
Можна тебе дещо запитати?
Ти думаєш про нас, коли в дорозі?
Так.
Подорожі...
У моєму паспорті всі сторінки порожні. Ти це знаєш?
А ти об'їздив увесь світ!
А для мене лише флакон парфумів звідусіль, де ти побував.
І що мені з ними усіма робити? Купатися в них?
Навіщо мені парфуми для кухні та крамниці?
Але завтра я піду в банк. Обов'язково виллю на себе пів флакона!
Сміхота!
Ти повинна вибрати — або крикет, або я.
Бабусю, віддай!
- Останній шматок мій! - Хоча б трішки.
Він мій!
- Ні! - Прошу...
Що тут відбувається?
Боже! Я всюди вас шукаю!
Що відбувається?
Тиняєтеся о другій ночі, наче приблудні коти.
- Не могла заснути. - Я теж.
- І я! - Чому?
Скажи правду! Не обманюй.
Розлад шлунка?
Чи в тебе виникла чудова ідея, яка тут же і зникла.
- Яка ідея? - Що?
Хіба ти не пропонувала, щоб ми втрьох вирушили в подорож?
Коли ти це сказала, моє діабетичне тіло знову ожило!
А потім я одразу розчарувалась.
Для повної ясності,
жінки в цьому домі лише маріонетки на ниточках?
Я просто хочу поїхати.
- Куди? - Байдуже куди.
- Будь-куди, аби не тут. - Я теж хочу.
Раніше я пропонувала вирушити заради суперечки.
Що більше я думаю про це, то більше хочеться забратися звідси.
Ніві, я погоджуюся з тобою. У теорії це непогано.
Але ти чула, що сказав батько.
Цього ніколи не буде.
Мусить відбутися.
Дитино, пора побачити світ.
Час мине, навіть не помітиш.
Ти потонеш в обов'язках.
І тоді ти не зможеш зрушитися ні на сантиметр, навіть якщо захочеш.
Розумієш, правда?
Самій це не буде в радість.
Що скажеш, Кавері?
Вирушаймо.
Вирушимо! Просто вирушимо.
Що значить «вирушимо»? Як? Куди?
Досить розмов. Неси валізу!
У подорож. Тільки ми втрьох.
Припиніть! Не будьте божевільними!
А ти ще й підмовляєш її.
Як з біса ми це зробимо?
Що я скажу твоєму синові? Це неможливо. Я не зможу.
Бісова жінка! Наші сини вимахали, наче дерева!
Хочеш до смерті прислуговувати їм? Тільки це лишилось у житті?
У тебе немає власних бажань, мамо?
Задля свого щастя?
Спробуй зрозуміти, Кавері.
Я вже стара і часу в мене залишається не так багато.
Якщо ми втрьох вирушимо у веселу мандрівку,
я помру щасливою, згадуючи радісні моменти, так?
Послухай!
Вирішуй зараз! Ти з нами чи ні?
- Я так і знала! - Так!
Ви розігруєте мене!
Більше нам нічого робити о другій ночі.
Мамо, я цілком серйозно.
Добре. Я дам вам знати.
Повертайтеся в ліжко!
Спати!
Маму я добре знаю. Вона не поїде!
Ми її примусимо!
Зайди до мене.
У мою кімнату!
Негайно!
Ходімо зараз!
Усе необхідне ми вже обговорили. Більше ніяких балачок.
Ми втрьох повинні встановити деякі основні правила.
Правило номер один!
Ніхто крім нас трьох не повинен знати про наш план.
Ніхто не повинен знати!
Усі інші — наші неприятелі!
Зрозуміло? Добре запам'ятайте.
Через три дні рушаємо. Негайно почніть пакувати речі.
Виходимо пізно вночі.
Я за кермом. Машина моєї подруги Швети.
Я відклала трохи грошей.
Ви двоє зберіть, скільки зможете.
Я знаю, скільки у тебе грошей.
Тобі потрібно покрити витрати. А в нас грошей немає.
Якось дамо раду. Забиймо...
Вибачте, забудьмо про всіх інших і зробимо це для себе. Згода?
Доса вже готова?
Пакуємось і плануємо… Дідько!
Пакуємось і плануємо непомітно!
Ці чоловіки почують навіть найтихіший шепіт. Обережно!
Бабусю?
Тато дзвонив. Нагадував, щоб ти випила ліки.
Вип'ю. А тепер іди.
Сядь!
Правило номер два!
Слухайте уважно!
Ви двоє залиште телефони вдома.
Тільки один дзвінок на день.
І той з таксофону! Зрозуміло?
Дитинко!
Ніякого інстантграму, ні снупчату, ні вотсупу, ні фейсбуку.
- Ну хоч одне правильно назвала! - Добре.
Небо над головою і дорога під ногами, а посередині ми!
Буде весело!
Неймовірно!
Добре… А куди ми поїдемо?
Гоа.
Гоа!
Правило номер три!
Моя черга!
Я більше ні за нікого не відповідаю.
Кожен турбується про себе.
Ви не будете мені казати приготувати вам каву або досу.
Мамо!
Гаразд!
Тепер правило номер чотири!
Урочисто клянуся не кидати своїх товаришок, що б не трапилося!
Ніхто не кидає інших на півдорозі. Зрозуміло?
Разом поїдемо, разом повернемось. Добре? Згода.
Згода.
- Мамо? - Що?
- Я теж повинна? - Мамо!
Ось так.
Добре, Ка
Добре, Картіку, візьмімо паузу.
Агов! Правило номер п'ять.
Що ще за правило номер п'ять?
Скажу, коли прийде час.
Що, як мама передумає?
Поїдемо вдвох?
Твоя мама поїде.
Обов'язково поїде!
Я повинна тобі дещо сказати.
Хоча й не можна.
Що?
Ми...
Твоя мама, Ніві і я...
Ми плануємо подорож.
Досить уже про цю подорож!
Вимкни світло і спи, Кавері! Досить базікати!
Я знаю, що ти засмучена, бо я вам не дозволив.
Коли я щось кажу, то це для вашого ж добра.
Дозвіл.
Сама собі ти ради не даси, люба!
Особливо така, як ти.
Така, як я?
Так.
Ти завжди була під захистом і в прихистку.
Ніяких контактів із зовнішнім світом. Ти навіть не намагалася.
Ти й дня не протримаєшся самостійно.
- Не протримаюсь і дня? Справді? - Так.
Бо ти так гарно турбуєшся про мене?
Так.
Так!
Спасибі, дорогий.
Що це з тобою після всіх цих років?
Не треба дякувати. Просто приготуй завтра пурі!
Та й годі.
Кавері! Зубна паста закінчилась! Ти хіба не помітила?
Мамо? Мамо!
Тату, де мама? На патіо ніхто не поливав. Де вона?
Не тільки твоя мама. Моя теж.
Її сарі зникли. Її коробка з ліками теж.
- Ніві теж немає. - І Ніві теж?
Куди вони пішли так рано?
Тату!
«Раджаратнаме, ти стільки всього зробив, турбуючись про родину.
Тепер потурбуйся тільки про себе. Кавері».
- Привіт, тренере. - Привіт.
А де Ніві, Швето?
Поїхала з міста. Вона тобі не сказала?
Переклад субтитрів: Павло Насада
Творчий керівник Яна Філоненко