‫ראג'ארטנאם‬
‫ס' סונדארי אגמור, צ'נאי‬
‫בית הקפה סוויט קארם‬
‫אימא?‬
‫אימא, למה את כל הזמן עולה למעלה?‬
‫הגיע הזמן לקחת את התרופות שלך.‬
‫אימא?‬
‫אימא!‬
‫אני עדיין בחיים.‬
‫אימא, אני יודע איך את בטח מרגישה היום.‬
‫את בטח חושבת על אבא.‬
‫כבר עברה שנה?‬
‫אני יודע שאת מנסה להיראות חזקה בשבילי, אימא!‬
‫היית רוצה להצטרף לאבא במסע האחרון שלו.‬
‫מה?‬
‫אני מכיר אותך היטב.‬
‫אלוהים, בקצב הזה, הוא ישלח אותי לארוז בעצמו.‬
‫- אימא! - מה, יקירי?‬
‫תחזרי לחדר שלך, אימא!‬
‫- אני... - בבקשה!‬
‫בבקשה תחזרי לחדר שלך.‬
‫בבקשה אל תתאמצי היום.‬
‫אשלח כל מה שאת צריכה לחדר שלך. בסדר?‬
‫זה בשביל הבן שלה.‬
‫קוראים לו באלה והכוכב שלו הוא קטאי.‬
‫- תתפלל שבני יהיה תלמיד טוב. - באיזו כיתה הוא?‬
‫לא. הוא כבר גדול והוא עובד.‬
‫למקרה שהוא ירצה לעשות תואר שני במנהל עסקים, אני מתפללת שהוא יצליח.‬
‫זה בשביל בעלה.‬
‫ראג'ארטנאם. בכוכב בהאראני.‬
‫רמת הכולסטרול שלו חייבת לרדת מתחת ל-180.‬
‫שהכאב בכתף שלו ייעלם.‬
‫זה בשביל חמותה.‬
‫סונדארי, בכוכב האסטה.‬
‫האסטה, סונדארי...‬
‫היא לא ביקרה במקדש בשלושת החודשים האחרונים.‬
‫בשלושת החודשים האלה, ההמוגלובין המסוכרר שלה תקוע על 13.‬
‫הרגשתי שזה משום שהיא לא מגיעה לבקר.‬
‫אני עומדת לרשותה.‬
‫הכל יהיה בסדר בחסדו של אלוהים.‬
‫קונדומים...‬
‫- להוסיף אותם לרשימה? - מה?‬
‫להוסיף גם אותם לחשבון?‬
‫לא, לא! אני לא רוצה את זה. רק את אלה.‬
‫אין תפילה בשביל הבת שלך?‬
‫לא משנה מה אני אומרת, היא מסרבת ללכת למקדש.‬
‫למעשה, היא לא הולכת איתי לשום מקום.‬
‫אני מתפללת שהיא תהיה הגיונית ובריאה.‬
‫אל תעמיסי מדי על הקרסול השמאלי, ניבי.‬
‫יופי!‬
‫קחי הפסקה של עשר דקות. אחר כך תמשיכי ברשת שתיים.‬
‫זריקה טובה.‬
‫נראה שגם היום את המועדפת על המאמן.‬
‫תראו מי מדבר.‬
‫איך הקרסול שלך?‬
‫אני מפחדת להעמיס עליו משקל.‬
‫תנסי לקום.‬
‫מה זה? שוחד?‬
‫כן, שוחד.‬
‫עכשיו, תגידי לי...‬
‫- תבואי הערב? - אתה מצפה שאבוא רק כי שלחת לי הודעה?‬
‫ברור שכן.‬
‫אני מצפה שתבואי בסארי ועם העגילים היפים האלה.‬
‫- קרתיק... - ניבי...‬
‫זו רק מסיבת חנוכת בית.‬
‫זו הזדמנות לפגוש את קרובי המשפחה שלי.‬
‫תני לי להשוויץ בך. לשם שינוי!‬
‫זו בדיוק הבעיה שלי.‬
‫אני מוכנה לפגוש את המשפחה שלך. אבל מסיבה...‬
‫אני לא רוצה לבוא אם אנשים ישפטו אותי.‬
‫את לא רוצה לראות את הבית החדש שלי?‬
‫את החדר שלי?‬
‫הוא יכול להיות החדר שלנו בסופו של דבר.‬
‫בואי הנה.‬
‫בני הדודים שלי, הדודות... את תפילי אותם לרצפה.‬
‫תציג אותי בתור זו שכיסחה אותך על המגרש בשבוע שעבר?‬
‫בסדר! אני אבוא.‬
‫אבל, זה? אני לא מבטיחה.‬
‫ראג'ארטנאם‬
‫- באלה, יקירי! חזרת! - היי, אימא.‬
‫- מה שלומך? - אני בסדר.‬
‫לא אמרת הרבה בכל פעם שהתקשרתי אליך.‬
‫- אכלת כמו שצריך? - אימא, אני נראה כאילו גוועתי ברעב?‬
‫חזרתי ממנאלי, וכל מה מה שיש לך לשאול זה על אוכל?‬
‫מה? מנאלי? זה לא מעניין אותי.‬
‫אני רוצה שתהיה בריא וחזק!‬
‫"חזק"? אני בן שלוש? אבא!‬
‫- הוא הלך לעבודה. למה? - רציתי לספר לו על הטיול שלי.‬
‫למה אתה לא יכול לספר לי? איך היה במנאלי?‬
‫- תראה לי כמה תמונות. - כן, אימא.‬
‫תוכלי לשמוע על זה כשאספר לאבא.‬
‫לא בא לי לחזור על זה כל הזמן. תראי את התמונות אז.‬
‫בסדר, לך להתרענן!‬
‫בחיי! אילו בגדים מלוכלכים. להכין קצת פורי?‬
‫- כן, תדליקי את חימום המים, בבקשה. - בסדר.‬
‫היי.‬
‫כל כך יפה. היי...‬
‫בואי.‬
‫- אני מאחל לך בהצלחה. - מה?‬
‫לנו. בהצלחה לנו.‬
‫- אימא? - מה?‬
‫זו ניבי.‬
‫- היי! - כלומר, ניבדיתה.‬
‫עכשיו אני מבינה למה הוא עדיין מתמהמה כאן.‬
‫שלום, ניבדיתה. אני שמחה שבאת.‬
‫יש לך בית מקסים. ברכותיי.‬
‫תני לי לקחת את זה, אימא.‬
‫היי. ניבי.‬
‫- אני אדאג לזה, דודה. את בטח עסוקה. - תודה, יקירתי!‬
‫היי.‬
‫תקשיבי! היית נהדרת. הכדור הבא יהיה קשה יותר.‬
‫בבקשה תנסי להעיף אותו אל מחוץ למגרש.‬
‫ברמה המדינית, אם קרתיק ישמור על ממוצע החבטות שלו,‬
‫הכול אפשרי.‬
‫ליגת העל ההודית, הנבחרת ההודית. למה לא? השבח לאל.‬
‫למאמן שלנו יש תקוות גדולות לגבי הזריקה הסיבובית של קרתיק.‬
‫- הוא אמר לו לא לוותר עליה. - חברה שלי.‬
‫אני ניבדיתה.‬
‫ניבדיתה, איך את יודעת כל כך הרבה על יכולות הקריקט של קרתיק?‬
‫אני צופה בו משחק בכל יום. גם המאמן אומר את זה.‬
‫- גם את הולכת למגרש? - אימא!‬
‫היא ראתה אותי כשהיא באה לריאיון.‬
‫את עיתונאית? אני מבין. באיזה עיתון?‬
‫עבודות עצמאיות, בלוגים... היא רק מתחילה.‬
‫- הריאיון שלך? מתי? איפה? - כל דבר בשעתו, אימא.‬
‫- הוא סיפר לך משהו? - מה הולך, קרתיק? הכול טוב?‬
‫הכול טוב, דודה. תיהני מהאוכל.‬
‫הרסת את זה. למה דיברת על קריקט?‬
‫למה אמרת שאני עיתונאית?‬
‫על פי הפתגם, "חתונה שווה אלף שקרים".‬
‫את לא יכולה לעשות את זה בשבילנו?‬
‫זה אמור היה להיות החדר של ההורים שלי. עכשיו הוא שלי.‬
‫החדר שלנו. הוא מוצא חן בעינייך?‬
‫למה אמרת את זה, קרתיק?‬
‫בסדר. כן, שיקרתי.‬
‫שיקרתי לטובתנו, אין עם זה שום בעיה.‬
‫אנחנו צריכים להסתיר את העובדה שאני משחקת קריקט? איך זה בסדר?‬
‫הם לא יגלו את האמת ביום מן הימים?‬
‫אם את רוצה את האמת, תרשי לי להיות כן. קריקט הנשים עדיין לא מספיק מפותח.‬
‫מצטער, הוא עדיין לא מספיק מפותח. מי צופה בו בטלוויזיה?‬
‫מי משלם כדי לצפות בו באצטדיון?‬
‫ניבי, זו לא קריירה אמיתית בשבילך.‬
‫מי ידאג לבית אם שנינו נצא לשחק קריקט?‬
‫ההורים שלי לא יסכימו לזה, ניבי.‬
‫זה מה שאת רוצה?‬
‫ניבי, חשבתי שתביני שיש לי סיכוי טוב יותר.‬
‫טעיתי.‬
‫לא. אני טעיתי. מעולם לא הבנתי אותך.‬
‫ניבי, אני מצטער, אבל אני רק מציין את העובדות.‬
‫תגיד לי דבר אחד...‬
‫אם אקח אותך הביתה ואציג אותך כמבקר, זה יהיה בסדר מבחינתך?‬
‫מה את רוצה שאעשה?‬
‫שאספר לכולם שאת שחקנית קריקט?‬
‫אתה צריך להאמין בזה קודם, קרתיק.‬
‫אני הולכת, קרתיק.‬
‫היא לא תסכים שתשחקי קריקט.‬
‫אי אפשר לצפות מהם להשתנות בן לילה.‬
‫מה יש לכוכב הקריקט להגיד?‬
‫- באלה! - אלוהים!‬
‫למה האימא והבת נראות כל כך זעופות?‬
‫- תתעסק בעניינים שלך. - ככה? בסדר גמור!‬
‫עבדך הנאמן יודע על כל מה שקורה פה.‬
‫תיגע בזה ואני אחתוך לך את היד!‬
‫נראה אותך מנסה.‬
‫היי, באלה!‬
‫- מה? - אימא!‬
‫תגידי לו שיחזיר לי את האוזניות, אימא.‬
‫אלוהים! הוא רק חזר היום! כבר התחלת עם זה?‬
‫תמיד הוא צודק ואני טועה. תניחי לי!‬
‫תקשיבי, הגיע הזמן לארוחת ערב. תעזרי לי.‬
‫אני לא רעבה.‬
‫חמותך לעתיד תאשים אותי‬
‫בכך שלא לימדתי אותך כראוי.‬
‫נחצה את הגשר כשנגיע אליו.‬
‫את יודעת מי זו אינדירה גנדי?‬
‫היא הייתה ראשת הממשלה שלנו.‬
‫אפילו היא בישלה לעצמה.‬
‫ולעולם לא המרתה את פי אימה. תזכרי את זה!‬
‫זה הלקח שלמדת מאינדירה גנדי?‬
‫שלום, וטסלה. זו אני. מה שלומך?‬
‫ישנתי, סונדארי.‬
‫את עדיין ישנה? מה השעה שם?‬
‫את לא עונה להודעות שלי אבל מתקשרת בשעה כזאת?‬
‫שאתקשר שוב מאוחר יותר?‬
‫- עברה שנה, נכון? - נכון.‬
‫את זוכרת את זה יותר טוב ממני.‬
‫בני האהוב חושב שאני עדיין מתאבלת.‬
‫אני ממש מתה לצאת החוצה.‬
‫בכל מקרה, יש חדש משם?‬
‫- זה מה שחשבתי. - שיחות כלשהן?‬
‫- לא, אבל בשביל זה התקשרת, נכון? - בסדר גמור. אני...‬
‫אם לא אכפת לך, אני צריכה את הכתובת.‬
‫אני צריכה ללכת בעצמי.‬
‫אפילו מספר טלפון יספיק...‬
‫- מה? - אימא?‬
‫אני באה, יקירי. הבן שלי דופק בדלת כמו סוהר.‬
‫ארוחת הערב מוכנה! שאביא אותה לכאן?‬
‫אין צורך! אני באה.‬
‫בסדר. תזדרזי. אנחנו מחכים.‬
‫תשיגי לי את הכתובת.‬
‫- אנסה. - בבקשה תעשי לי את הטובה הזאת.‬
‫בסדר? תודה רבה!‬
‫אני חייבת ללכת.‬
‫אבא!‬
‫קאסול היא כמו מיני ישראל. גיליתי את זה עכשיו.‬
‫- ברצינות? - כן.‬
‫- ו... - היי!‬
‫- נחש את מי פגשתי שם? - מרידולה!‬
‫- כן. - אלוהים, תראו אותה!‬
‫היא עדיין נראית בת 30.‬
‫אבא, אנחנו צריכים לצאת לטרק ביחד.‬
‫רעיון נהדר! כולנו צריכים ללכת.‬
‫- כן! בואו נלך. - בטח! למה לא?‬
‫- בחיי! - באלה, אתה יכול לסחוב את סבתא.‬
‫אני אסחב את אימא שלך.‬
‫דמיינו אותן עטופות בסארי, בסנדלי גומי‬
‫ומדשדשות במהלך הטרק.‬
‫- חמוד מאוד! - מה את אומרת, צ'נדרה?‬
‫לא צריך לצאת לטייל.‬
‫אנחנו יכולים ללכת לבקר במקום נחמד.‬
‫אני נוסע כל הזמן בעבודה.‬
‫נעשה את זה בפעם אחרת.‬
‫קשה לקבל חופש מהעבודה, אימא.‬
‫אם כך, רק אנחנו הנשים ניסע.‬
‫אתם הגברים עסוקים מדי.‬
‫שלושתנו ניסע.‬
‫רעיון מעולה!‬
‫- רק שלושתכן? - כן.‬
‫- מי ידאג לאימא שלי? - כרגיל, אני.‬
‫סליחה? אף אחד לא צריך לדאוג לי. אני עדיין מתפקדת. פשוט תאכל.‬
‫אל תעודדי אותה, אימא.‬
‫בגיל שלך, את צריכה להירגע. אל תלחיצי את עצמך שלא לצורך.‬
‫מה אם יקרה לך משהו?‬
‫יקירי, הדאגה שלך לא תסב לי אושר.‬
‫היא תשגע אותי.‬
‫אני לא גוססת. רק תניח לי לנפשי.‬
‫תראי מה עשית, קאברי.‬
‫את יודעת איזה יום היום. זה קשה לה.‬
‫למה את מרגיזה אותה?‬
‫אני נשבעת שאני לא כועסת. אני בסדר. כולכם דואגים לי היטב.‬
‫אולי כדאי שניקח פסק זמן...‬
‫תגידי משהו, מתוקה.‬
‫בואו נלך!‬
‫- מה? - שלושתנו יכולות ללכת.‬
‫- מה? - כן, בואי נלך! היא אמרה את זה בעצמה.‬
‫תגידי שנלך.‬
‫תפסיקי לקשקש ותגידי לו!‬
‫בואי ניסע, אימא.‬
‫תגידי לו שניסע!‬
‫- בואו ניסע! - מה? רק שלושתכן?‬
‫כן!‬
‫- אתן מחפשות צרות. - אנחנו נהיה בסדר.‬
‫צ'נדרה עדיין ילדה. אימא עדיין מתאבלת.‬
‫איפה ההיגיון שלך?‬
‫אי אפשר אפילו לאכול בשקט!‬
‫יקירי! ללכת ככה בזמן ארוחה?‬
‫זה מצער אותי עמוקות! הוא אף פעם לא מבין!‬
‫- רע מאוד, ניבי. - תתחפף!‬
‫היי, לאן אתה הולך? תמיד נשרך אחרי אבא שלו!‬
‫אל תכעסי, יקירתי! תניחי לו. קאברי...‬
‫אל תכעסי, יקירתי! אל תתעצבני.‬
‫תראי! תוספת חריפה לארוחה שלך.‬
‫רואה?‬
‫זה גורם לך לרצות לעזוב, נכון? שלושתנו? תסתכלי היטב!‬
‫ראג'ארטנאם: נראה נהדר, מרידו! איזו השראה.‬
‫אני מרגישה בודדה מאוד לאחרונה.‬
‫אף אחד מהילדים לא רוצה להיות בסביבתי.‬
‫הם תמיד רבים.‬
‫אפשר לשאול אותך משהו?‬
‫אתה חושב עלינו כשאתה נוסע?‬
‫כן.‬
‫סיורים...‬
‫כל דפי הדרכון שלי ריקים. אתה יודע את זה?‬
‫אבל אתה טיילת בכל העולם!‬
‫אבל אני מקבלת רק בקבוק בושם מכל מקום שבו ביקרת.‬
‫מה אעשה עם כל כך הרבה מהם? אתרחץ בהם?‬
‫בשביל מה אני צריכה בושם למטבח ולמכולת?‬
‫אבל אני הולכת לבנק מחר. בהחלט ארסס חצי מהבקבוק!‬
‫זה קורע מצחוק!‬
‫את צריכה לבחור בין קריקט לביני.‬
‫תני לי את זה, סבתא!‬
‫- החתיכה האחרונה שלי! - רק חתיכה קטנה.‬
‫אני רוצה אותה!‬
‫- לא! - בבקשה...‬
‫מה קורה כאן?‬
‫אלוהים! אני מחפשת אותך בכל מקום!‬
‫מה קורה פה?‬
‫משוטטות בשתיים בלילה כמו חתולות רחוב?‬
‫- לא הצלחתי לישון. - גם אני.‬
‫- גם אני. - למה?‬
‫תגידו את האמת! אל תשקרו לי.‬
‫זה קלקול קיבה?‬
‫או שחשבתן על רעיון נהדר שפסלתן מייד.‬
‫- איזה רעיון? - מה?‬
‫לא הצעת ששלושתנו נצא לטיול מהנה?‬
‫כשאמרת את זה, הגוף הסוכרתי שלי התעורר לחיים!‬
‫ואז ישר התאכזבתי.‬
‫אני רוצה רק לוודא,‬
‫הנשים בבית הזה הן רק בובות על חוט?‬
‫אני רק רוצה ללכת.‬
‫- לאן? - לאן שלא יהיה.‬
‫- לכל מקום שהוא לא פה. - אותו הדבר אצלי.‬
‫מוקדם יותר, סתם אמרתי "בואו ניסע" בשביל הקטע.‬
‫ככל שאני חושבת על זה יותר, אני רוצה להתרחק מכאן יותר.‬
‫ניבי, אני מסכימה עם מה שאת אומרת. זה נשמע טוב בתיאוריה.‬
‫אבל שמעת מה אבא שלך אמר.‬
‫זה לעולם לא יקרה.‬
‫זה חייב לקרות.‬
‫ילדה, הגיע הזמן שתראי את העולם.‬
‫הזמן יחלוף כהרף עין.‬
‫המטלות יחנקו אותך.‬
‫ואז, לא תוכלי לזוז סנטימטר גם אם תרצי.‬
‫את מבינה, נכון?‬
‫זה לא יהיה כיף לנסוע לבד.‬
‫מה את אומרת, קאברי?‬
‫בואו נלך.‬
‫בואו ניסע! בואו פשוט ניסע.‬
‫מה "ניסע"? איך? לאן?‬
‫חדל קשקשת. תביאו את המזוודות שלכן!‬
‫טיול ברכב. רק שלושתנו.‬
‫תפסיקי. אל תהיי משוגעת!‬
‫ואת, מדרבנת אותה.‬
‫איך לעזאזל נוכל לעשות את זה?‬
‫מה אגיד לבן שלך? זה בלתי אפשרי. אני לא יכולה לעשות את זה.‬
‫איזו אישה מעצבנת! שני הבנים שלנו גדלו כמו עצים!‬
‫רוצה לשרת אותם עד שתמותי? זה כל מה שיש לחיים להציע?‬
‫אין לך חשקים משלך, אימא?‬
‫רק בשביל האושר שלך?‬
‫תנסי להבין, קאברי.‬
‫הזדקנתי. לא נשאר זמן רב לפני שזמני ייגמר.‬
‫אם שלושתנו נצא לטיול מהנה ביחד,‬
‫אוכל למות באושר כשאחשוב על הזיכרונות המשמחים האלה, נכון?‬
‫תראי!‬
‫תחליטי עכשיו! את בפנים או לא?‬
‫- ידעתי! - כן!‬
‫אתן מותחות אותי!‬
‫אין לנו משהו טוב יותר לעשות מאשר למתוח אותך בשתיים בלילה?‬
‫אימא, אני רצינית.‬
‫בסדר, אודיע לכן.‬
‫בואו נחזור למיטות!‬
‫לכו לישון!‬
‫אני מכירה את אימא שלי טוב מאוד. היא בחיים לא תבוא.‬
‫אנחנו נגרום לה לבוא!‬
‫בואי לחדר שלי.‬
‫בואי לחדר שלי!‬
‫ברגע זה!‬
‫בואי עכשיו!‬
‫דיברנו על כל מה שצריך. מספיק להתמהמה.‬
‫אנחנו צריכות לקבוע כמה כללי יסוד.‬
‫כלל מספר אחת!‬
‫אף אחד חוץ מאיתנו לא צריך לדעת על התוכנית שלנו.‬
‫אף אחד לא צריך לדעת!‬
‫כל השאר הם אויבים שלנו!‬
‫מובן? תכניסי את זה לראש שלך.‬
‫הטיול שלנו מתחיל בעוד שלושה ימים. תתחילו לארוז מייד.‬
‫אנחנו נצא באישון לילה.‬
‫אני אנהג. ניקח את המכונית של חברתי שווטה.‬
‫ילדונת, החבאתי קצת כסף בצד.‬
‫אתן תאספו יחד כמה שתוכלו.‬
‫אני יודעת כמה כסף יש לך.‬
‫יש לך הוצאות לכסות. אין לנו שום כסף.‬
‫אנחנו נטפל בזה. בואו נת...‬
‫סליחה, נשכח מכולם ונעשה את זה בשבילנו. עשינו עסק?‬
‫הדוסה מוכנה?‬
‫אריזה ותכנון... אה, לעזאזל!‬
‫צריך לארוז ולתכנן בחשאי!‬
‫הגברים האלה יכולים לקלוט את הלחישה הקטנה ביותר. תיזהרו!‬
‫סבתא?‬
‫אבא התקשר. הוא ביקש שתיקחי את הכדורים שלך.‬
‫כן, אעשה זאת. אתה יכול ללכת עכשיו.‬
‫שבי!‬
‫כלל מספר שתיים!‬
‫תקשיבו טוב!‬
‫תשאירו את הטלפונים שלכן בבית.‬
‫מותרת רק שיחה אחת ביום.‬
‫וגם זה מטלפון ציבורי! הבנתן?‬
‫ילדונת!‬
‫בלי אינסטנטגרם. בלי סנופצ'ט. בלי ווטסאפ. בלי פייסבוק.‬
‫- לפחות אמרת אחד מהם כמו שצריך! - בסדר!‬
‫השמיים מעלינו, הדרך מתחתינו ואנחנו באמצע!‬
‫יהיה לנו כיף!‬
‫זה יהיה פיצוץ!‬
‫טוב... לאן אנחנו נוסעות?‬
‫לגואה!‬
‫כלל מספר שלוש!‬
‫זה התור שלי להחליט!‬
‫אני לא אחראית על אף אחת.‬
‫כל אחת דואגת לעצמה.‬
‫אתן לא יכולות לבקש ממני להכין קפה או דוסה.‬
‫אימא!‬
‫בסדר!‬
‫עכשיו כלל מספר ארבע!‬
‫אני נשבעת בזאת לא לנטוש את חברותיי בכל מחיר!‬
‫אף אחת לא מוותרת באמצע הדרך. הבנתן?‬
‫אנחנו הולכות ביחד וחוזרות ביחד. בסדר? עשינו עסק.‬
‫עשינו עסק.‬
‫- אימא? - מה?‬
‫- אני חייבת להצטרף? - אימא!‬
‫זהו זה.‬
‫בסדר, ק...‬
‫כן, קרתיק, בוא ניקח פסק זמן.‬
‫הלו! כלל מספר חמש.‬
‫"כלל מספר חמש". מה הוא?‬
‫אגיד כשיגיע הזמן הנכון.‬
‫ומה אם אימא תסרב לבוא?‬
‫נלך שתינו?‬
‫אימא שלך תבוא.‬
‫היא בטוח תבוא!‬
‫אני צריכה לספר לך משהו.‬
‫אבל עדיף שלא.‬
‫מה?‬
‫אנחנו...‬
‫אימא שלך, ניבי ואני...‬
‫אנחנו מתכננות טיול.‬
‫תפסיקי עם הטיול הארור הזה!‬
‫תכבי את האור ותלכי לישון, קאברי! תפסיקי לקשקש!‬
‫אני יודע שאת כועסת כי לא הסכמתי שתלכי.‬
‫כשאני אומר משהו, זה לטובתך.‬
‫"אישור."‬
‫את לא יכולה להסתדר לבדך, יקירתי!‬
‫במיוחד מישהי כמוך.‬
‫מישהי כמוני?‬
‫כן.‬
‫תמיד שמרו עלייך ודאגו לך.‬
‫לא נחשפת לעולם החיצוני. גם לא ניסית.‬
‫לא תחזיקי מעמד יום אחד שם בחוץ.‬
‫- לא אחזיק מעמד יום, נכון? - כן.‬
‫כי אתה מטפל בי כל כך טוב, נכון?‬
‫כן.‬
‫כן!‬
‫תודה, יקירי.‬
‫מה כל זה עכשיו, אחרי כל השנים?‬
‫אין צורך להודות לי. רק תכיני מחר פורי חם!‬
‫זה יספיק.‬
‫קאברי! משחת השיניים ריקה! לא שמת לב?‬
‫אימא? אימא!‬
‫אבא, איפה אימא? המרפסת שלנו לא הושקתה, איפה היא?‬
‫לא רק אימא שלך, גם שלי.‬
‫הסארי שלה נעלם וגם קופסת התרופות שלה.‬
‫- גם ניבי נעלמה. - גם ניבי?‬
‫לאן הן הלכו כל כך מוקדם?‬
‫אבא!‬
‫"ראג'ארטנאם, טיפלת מספיק במשפחה.‬
‫"עכשיו, תטפל רק בעצמך. קאברי!"‬
‫- בוקר טוב, המאמן. - בוקר טוב.‬
‫איפה ניבי, שווטה?‬
‫היא יצאה מהעיר. היא לא סיפרה לך?‬
‫תרגום כתוביות: בן פריד‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬