INSPIROVÁNO RUBRIKOU MODERNÍ LÁSKA V THE NEW YORK TIMES
NĚKTERÉ PRVKY JSOU SMYŠLENÉ
Moderní láska v Tokiu
TŘINÁCT DNÍ JSEM MU VĚŘILA
Promiňte, že jdu pozdě.
Vítejte.
-Dám si taky kafe. -Ano, pane.
-Podívejte se na tohle. -Jistě.
-To není vaše fotka, že ne? -Ne.
-Yodži Suzuki? -To jsem já.
Padesát let, ředitel realitní kanceláře?
Ano, správně.
Tak co to má znamenat?
Prostě mají špatnou fotku.
To jo.
V klubu k tomu profilu museli dát špatnou fotku.
Promluvím s nimi.
Dobře...
Položte to sem.
Prý se moc omlouvají.
Dobře.
-Omlouvám se za zmatky. -V pořádku.
Tak já půjdu. Třeba se ještě někdy potkáme.
Hej.
Chápu, jak to vzniklo.
Nechme to být.
Mohli bychom si ještě popovídat, jestli vám to nevadí?
Ale...
proč cítíme pocit viny?
-Ohledně toho, jak jsme se potkali? -Ano.
No...
Je to víc v pořádku, když je člověk mladý?
Je randění přijatelnější s vidinou ušlechtilého cíle vdát se a mít děti?
Máme se cítit provinile,
že do toho schématu nezapadáme? Tak to funguje?
Neřekl bych, že nezapadáme.
Manželství a děti se rovnají úspěchu? Vážně?
A ne?
Člověk asi neví, jaký měl život, až do chvíle, kdy zemře.
Do chvíle, kdy zemře?
Říkáme si: „Panebože, já teď zemřu?”
A pak: „Vida, teď jsem umřela?”
To je jedno. Stejně po smrti nic není.
Dovolím si nesouhlasit.
Neumím si představit, co bude po smrti,
ale neřekl bych, že po ní už nic není, jen proto, že si to neumím představit.
To bylo fajn.
Uvidíme se.
Nedáte mi na sebe aspoň číslo?
090 0145 9638.
Na shledanou.
Proto provádíme řadu vyšetřování.
Ujišťujeme vás, že vláda udělá vše, co je v jejích silách,
aby spotřebitele za ty mražené potraviny odškodnila.
Takže za to údajné falšování výrobních dat
připouštíte odpovědnost?
To jsem neřekl.
Čekáme na výsledky
řady vyšetřování
a budeme je brát vážně.
Kdo vyšetřování provádí?
No, řada odborníků.
Ale vybralo je ministerstvo zemědělství.
Neměla by to udělat třetí strana?
No, to je proto, že...
kvalitu potravin určují suroviny.
Říkáte tedy, že výrobce nehraje roli?
Ne. Proto jsem řekl,
že po důkladném přezkoumání dovezených surovin
učiníme protiopatření, v tomto pořadí.
To nedává smysl.
Musíte vybrat suroviny, než jídlo zpracováváte, ne?
Bylo mi řečeno, že detaily zpracování
jsou na výrobci.
Podvod se týká řady produktů, jako jsou těstoviny nebo knedlíky.
Všechny schválené ministerstvem zemědělství, že?
Byl při jejich schvalování nějaký dohled?
Nebo se některým výrobcům dostalo zvláštního zacházení?
Co myslíte, řediteli Yošimoto?
Sato, kdy můžeš udělat rozhovory kvůli těm podvodům u zkoušek na medicínu?
No...
Musíš vyzpovídat děkana nebo někoho ještě výš.
Ano.
Řekni, dokdy to uděláš, a připrav materiály, ano?
Ano.
Kdy se tomu můžeš věnovat?
Nejspíš pozítří.
Dodej mi to zítra do tří.
-Jistě. -Dobře.
Co je?
V umělecké redakci měli navíc.
Já je nechci.
Dobře. Co s nimi mám dělat?
-Kam jdeš? -Kouknout na jízdní řády.
Hej! Nenechávej je tam. Odnes si je.
Pardon. Hned je vyhodím.
Tak.
To je vyčerpávající.
Jasně.
Co mám dělat?
-Dokázal jsem to! -Škoda, že nejsme ve studiu,
ale tohle je trapas. Omlouvám se.
Proč čekám?
Proč na tebe čekám?
Cože? No tak!
To snad ne!
Děláte si srandu?
Proč?
No tak!
Vážně?
Mám něco říkat?
Není třeba.
Vy můžete mluvit, jak chcete.
Dobře.
Páni.
Je jako nová.
Nevím, jestli vydrží.
Líp to zatím nesvedu.
Bude vám to muset opravit profesionál.
Děkuju moc.
Potřebujete udělat ještě něco?
Určitě?
Ano.
Ta tapeta tady...
Už mě nějakou dobu štve, ale nevím, co s ní, tak jsem to vzdala.
Mám předělat celou zeď?
No, šlo by to.
Pane Suzuki, děláte do nemovitostí, že?
Jo.
To proto toho tolik víte o přestavbách a o opravách v domácnosti?
Ne. To je můj koníček. Jsem amatér.
Aha.
Nevadí, když vám budu říkat Momoko a potykáme si?
Jistěže ne.
Tak já ti budu říkat Yodži.
Jasně.
Pracuješ v televizi?
Ano.
To musí být atraktivní práce, ne?
Je to šílená branže.
Šílená?
Je to jen práce, víc ti k tomu neřeknu.
Nebavme se o práci.
Jen data za minulý rok?
Ano.
Co když univerzita řekne, že tahle statistika je čistě náhodná?
Že muži měli vždycky přednost je jasné, ne?
Potřebujeme čísla minimálně za posledních deset let,
abychom prokázali nepoměr mezi počtem uchazečů a uchazeček!
Jak jinak je zaženeme do kouta?
Předělám to.
Ahoj.
Co to je?
Pronajal jsem si to. Abych změnil tempo.
Páni.
-Jedeme kempovat? -Jo.
To pro mě bude poprvé.
Mám jen tyhle.
Bez obav. Ty budou stačit.
Jaký se ti líbí víc, Yodži?
Vyber si jeden.
Bude tvůj.
Tak si beru tenhle.
Dobře, já budu mít tenhle.
Kde je stan?
Vrátíme se po našich stopách.
Myslím...
že to bylo tudy.
I když se vrátíme, nikdy se tam nedostaneme.
Už jsme se ztratili.
Podvod se týká řady produktů, jako jsou těstoviny nebo knedlíky.
Všechny schválené ministerstvem zemědělství, že?
Byl při jejich schvalování nějaký dohled?
Nebo se některým výrobcům dostalo zvláštního zacházení?
Co myslíte, řediteli Yošimoto?
Na to už jste se ptala.
A už jsem vám dal vyčerpávající odpověď.
Copak si to nepamatujete?
Měla byste si udělat pěknou, dlouhou pauzu.
Jdeme zpátky do kanceláře. Jdete taky?
Nebudu se tam vracet.
Půjdu rovnou domů.
Dobře. Tak dobrou noc.
Taky.
-Dobrou noc. -Zatím.
Měj se.
Díky, že jste s námi cestovali.
Zkontrolujte si prosím, že jste ve vlaku nic nezapomněli.
Dobrý den!
Ano?
-Promiňte. -Ano?
Jste pan Yodži Suzuki?
Ano.
Víte...
Mohl byste se na tohle podívat?
Jo, to jsem já. To je můj profil na seznamce.
Aha.
Kde jste to vzala?
No...
Tuhle se mi přesně taková složka ztratila.
Je dost osobní, tak jsem si dělal starosti.
Vsadím se, že je to tahle.
Myslíte? No, všechny jsou stejné.
Tak se mějte.
Yodži.
Jo?
Yodži Suzuki.
Co?
Jen vyslovuju tvoje jméno, nic víc.
Tak jo. Už to mám.
Jdu do obchodu.
Ne.
Takhle ne.
Omlouvám se.
Vítejte.
Ne. Nemůžeš se jen tak vypařit.
Promiň. Šla jsi mě hledat?
Šel jsem do jiného obchodu.
Rekonstrukce je hotová,
tak jsem trochu utrácel.
Díkybohu.
Asi jsem jen plašila.
Plašila? Proč?
Ale nic.
Zapomeň na to.
Máš pravdu.
Nejsem Yodži Suzuki a nejsem ředitel realitní kanceláře.
Bydlím v útulku.
Jsem bezdomovec.
Cos myslel, že tím získáš?
-Peníze? -Nic takového.
Náhodou jsem našel složku ze seznamky a zlákalo mě to.
Asi jsem chtěl prostě jednou zakusit trochu štěstí.
Vůbec mi to nevadí.
Nevadí, že nejsi Yodži.
Kolik je to dní, co jsme se prvně potkali?
Třináct.
Už třináct dní?
Ten čas letí.
Je nám líto.
Číslo, které voláte, je buď mimo službu nebo neexistuje.
Je nám líto. Číslo, které voláte...
Číslo, které voláte, je buď mimo službu nebo neexistuje.
Je nám líto...
Ano, byl tu jeden takový.
Padesátník beze jména.
Zajímalo by mě, co se s ním stalo.
Nějakou dobu jsem ho neviděl.
Poslední dobou se elegantně oblékal a sršel z něj optimismus.
Myslel jsem, že se třeba vrátil do normálního života.
Ale víte, pro lidi jako on je těžké se vrátit.
Promiň, celou dobu si ho půjčuju.
V pohodě.
Je tvůj, Yodži.
Na.
Děkuju.
Všude jsem tě hledala.
Opravdu? Kde?
Na místech, kde bys mohl být.
Vážně?
Dívala jsem se všude, ale po tobě nikde ani stopy.
Dokonce mě napadlo,
že jsi byl možná od začátku jen iluze.
Dáš si něco k večeři?
Ale moc toho nemám.
Nedokážu myslet na nic jiného než na umírání.
Že nevím, jestli mi bude líp nebo hůř.
Ale nemůžu to dostat z hlavy.
A postupně se to mění v naději.
Tak to cítím taky.
Každý to tak má.
Jo, asi máš pravdu.
To ty jsi říkal, že nikdy nevíme, co se stane, až zemřeme.
Souhlasím s tebou.
Ale v tuto chvíli
jsem naživu.
Nemám ponětí, co bude zítra.
Dokonce ani za hodinu.
Nebo za minutu.
Takže
jsme stejní, vidíš?
Naděje existuje právě v tuto chvíli.
Vypadá to, že se blíží bouřka. Sklidíme to.
Odneslo to hrnek.
Cože?
Ten, co jsi mi dala.
Nedělej si s ním hlavu!
Zapomeň na to! Nech ho být!
Překlad titulků: Vixo
Kreativní dohled Jakub Ženíšek