INSPIROVÁNO RUBRIKOU THE NEW YORK TIMES MODERNÍ LÁSKA
NĚKTERÉ PRVKY JSOU SMYŠLENÉ
Moderní láska v Tokiu
Kano, nemáš pro nás čokoládové bonbony?
-Dělala jsi je sama, viď? -Pro vás dva nic nemám.
-Proč ne? -Ani jeden?
Ani nezávazně?
-Ne. -No tak! Aspoň jeden!
-Stejně nemáš, komu je dát! -Už jsem je rozdala.
-Cože? Komu? -Řekni.
-Vítejte zpátky. -Hodně štěstí.
Uvidíme se později. Mimochodem, když napíšeš „Valentýn“, prší srdíčka.
Roztomilé!
Když o tom mluvíš,
dnes je vlastně Valentýn.
Úplně jsem zapomněla!
Valentýn.
Pro mě žádná srdíčka?
Zapomněl na mě už i Valentýn?
Je 63 moc?
Koukej. Kvůli tomuhle jsi brečela, že na tebe Valentýn zapomněl.
Dělala jsem si legraci. Hned jsem věděla, že je to kvůli tomu, jaký mám telefon.
Ne, nedělala. Byla jsi naprosto v šoku.
Pořád říkáš, jak jsi s láskou skončila,
ale v hloubi duše po vztahu pořád toužíš.
Jsi rozvedená už tři roky, to dá rozum.
O žádný vztah nestojím. Ani v nejmenším.
Proto jsem ti řekla, ať zapneš tu appku, co jsem ti předtím poslala.
No tak, zapni ji.
-Už jsem ti řekla, že ne. -Ale no tak.
-Pusť ji. Dělej. -Dobře. Tak jo.
-Tady? -Ano. Tuhle.
Klepni na to. Tak.
A?
Takže takhle se představíš.
A tohle
jsou povahové rysy potenciálních partnerů.
Zaškrtneš ty, které se ti líbí.
Když je zaškrtne i on, spárují vás.
Pak už je na tobě, jestli ho kontaktuješ nebo ne.
Co tomu říkáš?
Nejsem si jistá.
Já to dělám tak, že je oslovím první.
Chvíli si píšeme
a když mě zaujme,
zajdeme na čaj.
Počkej. Ty to fakt používáš?
Neříkala jsi, že se zbavuješ harampádí?
Cože? No ano.
Všichni po šedesátce máme tu potřebu.
Zbavujeme se věcí, ale vzpomínky zůstávají.
Ale nakonec i vzpomínky vyblednou.
Už žádné věci. Žádné vzpomínky.
Ale konec našeho života je stále v nedohlednu.
-Že? -Jo.
Jaká je průměrná délka života u žen v Japonsku?
Osmdesát osm, ne?
Něco takového.
Takže musíme vyhledávat nové věci.
No ne?
Nová setkání.
Nová vzrušení. Nové vzpomínky.
Jsme moc mladé na to, abychom už uvadaly.
No...
Takže...
Ne, děkuju.
JAK SE Z MÉHO NEJHORŠÍHO RANDE VYKLUBALO TO NEJLEPŠÍ
Haló?
Páni! Nádraží Haradžuku se tak změnilo!
Opravdu?
A chceš, abych ti zavolala, jak jsme plánovaly?
Ano.
Zníš nervózně. Jsi vynervovaná?
To si piš!
Jenom proto, že jsi mě v tom nechala.
Ano, já vím.
Je to moje chyba. Ale Nacuko, rozhodla ses sama.
Vždyť já vím.
A neobjednávej si hned pivo jen proto, že je venku vedro.
Fakt ne? Ale co když si ho objedná on?
Nevím, co bych řekla na muže, který by si přes den na prvním rande objednal pivo.
Nacuko, umíš být umanutá,
tak se hlídej.
Jo, jo. Už tam skoro jsem, tak mi pak nezapomeň zavolat.
Spolehni se. Zatím ahoj. Zlom vaz!
Myslíte, že Nacuko bude v pořádku?
To doufám.
NACUKO, 63 VÝTVARNÉ UMĚNÍ, ŽIJE V TOKIU
Dobrý den.
-Vy budete paní Kurataová. -Ano.
Moc rád vás poznávám. Jsem Hajami.
Taky mě moc těší.
Moc se omlouvám, že jdu pozdě.
Ale vůbec ne. Já přišel moc brzy.
-Prosím, posaďte se. -Děkuju.
Dobrý den. Vítejte.
-Ledovou kávu. -Jistě.
Ještě jednou mě moc těší.
Potěšení je na mé straně.
Zaměstnává vás práce kurátorky hodně?
Ano, asi ano.
Aha.
A vy jste bytový architekt, že?
No, dnes jsem už napůl v důchodu.
Dnes jste taky pracovala?
Tohle? Ne, to ne.
Jen jsem si byla v knihovně půjčit knihy, které jsem nutně potřebovala.
Promiňte, že jsem vás nechal čekat. Tady je ta ledová káva.
Děkuju moc.
Ať vám chutná.
Další horký den.
To ano.
-Páni! Tys dneska byla taky běhat? -Ano.
-Vaše pití. -Díky.
Jen jsem se lehce proběhla kolem domu.
I tak super. Kde obvykle běháš?
Kolem císařského paláce.
Aha, ty jsi tenhle typ běžce!
Myslel jsem si to, když jsem četl tvůj profil.
Takže kolem císařského paláce?
Mám to blízko kanceláře.
Mně nezpevněná cesta nevadí, běhám všude.
Po hlíně, asfaltu, po všem. Samozřejmě točím boty.
V jakých běháš?
Mám normální běžeckou obuv. Co mi doporučili v obchodě.
Aha. Některé bílé límečky vůbec neví, co dělají,
a můžou si zničit nohy. Jsi v pohodě?
Ano. Zatím dobrý.
Pošli mi pak jejich fotku. Můžu ti dát nějaké tipy.
Možná na to nevypadám, ale dvakrát jsem běžel Tokijský maraton.
Pane jo! To je úžasné.
Pojďme si někdy zaběhat.
-My dva? -Jasně. Ukážu ti jak.
Vezměte to.
-Promiňte. Volají z práce. -Chápu to.
A běháš na dlouhé vzdálenosti?
Musím na toaletu.
Tamhle vzadu.
Jo!
Haló?
Jak to jde?
Těžko říct.
Není to žádný podivín, že ne?
Nemyslím si. Aspoň zatím.
Ale nějak se nám nedaří prolomit ledy.
Proč?
Nikdy jsem nic podobného nedělala.
Chápu.
Není se čemu divit, když sis vzala lásku z vejšky.
Cože?
Počkat, to není pravda.
Pamatuješ?
Jak jste se s manželem poprvé rozešli.
Co s tím?
To...
Počkej.
Tamto?
Kristepane, proč mi to připomínáš?
Promiň.
Hlavně mluv.
Mluv, jako by ti z úst vycházela láska sama.
Počkej. Co to povídáš?
Je to jen stav mysli.
Chceš, abych ti ještě zavolala?
Tak ještě jednou, ano?
Proč jí radši nenapíšete?
Tak já ti napíšu zprávu.
Zatím ahoj. Jdi na to!
Dobře.
Bavíte se, šéfová?
Vypadáte, že vám na tom sejde víc než Nacuko.
Holčičí drbárna je tak fajn!
Drbárna? Co to je?
Cože?
Copak se to dnes už neříká?
-Omlouvám se. -Nemusíte. Je v práci všechno v pořádku?
-Ano. -Dobře.
Mimochodem, viděl jsem ten film, který jste mi doporučila v e-mailu.
-A co jste na to říkal? -Mně se líbil.
-Výborný herec! -Song Kang-Ho!
Ano! To je on. A umělecké zpracování bylo taky skvělé.
To ano.
Vlastně ano. Pracujete jako návrhář interiérů, tak vás to zajímá.
Ne, s tím se nemůžu srovnávat.
Vy se specializujete na současné umění, že?
Ano, ale v práci dělám všechno.
Kniha, kterou jsem si dnes půjčila na příští výstavu, je o Da Vincim.
Vážně? Jaká je?
-Chcete ji vidět? -Jistě.
Je trochu těžká.
-Prosím. -To tedy ano!
Ano?
Vařím, ale nic zvláštního.
Poslední dobou dělám pálivé kari. Znáš to?
To už frčí dlouho.
Nakonec jsem nakoupil asi deset druhů koření.
Rád vařím metodou pokus omyl.
Je to spíš experiment než vaření.
Ale zdá se, že přátelům chutná.
Máš ráda kari?
Na to většinou chodím do restaurace.
Doporučuju Grey v Sanche. Nejlepší v Tokiu.
Znám se s majitelem.
Jedno točené, prosím!
-Prosím? -Hned jsem tam!
Pokračuj. Co ta Sancha?
Sancha? Cože?
Promiň. Já nemůžu pít alkohol.
Jo, vím. Měls to v profilu. Nevadí, dám si sama.
Jasně. Co jsem to říkal?
Kari, že? Už jsem si vzpomněl.
Nejen kari, ale veškeré vaření je pro mě experiment.
Neřídím se recepty.
Jde mi o hledání originality.
Příchutě měním podle toho, jak to zrovna cítím.
A ty vaříš?
No jo, vařím.
Páni. Ani na to nevypadáš.
Dáme si ještě něco k pití?
To zní dobře.
-Pardon. Nesu to pivo. -Děkuju.
Nevadí, když si dám pivo?
Beze všeho. Víte co? Taky si dám.
Výborně.
Promiňte.
Je prostě úžasný. Vřele Hwanga Jung-mina doporučuju.
Zahraje cokoli, od okouzlující postavy po chladnokrevného mafiána.
Počkejte moment, prosím.
Pardon. Nechala jsem se unést.
Ne. To nevadí. Jen si to chci zapsat.
Vydržte chvilku.
-Hwang Jung-myeon. -Hwang Jung-min.
Aha, Jung-min.
Ano.
A jak se jmenoval ten film?
Nový svět. Určitě se na něj podívejte.
Je to film noir. Nevadí?
Ne. Sledoval jsem hongkongské kriminálky.
Dobře. Taky se podívejte i na film Asura.
A ještě bych vám doporučila Ódu na mého otce.
-Nazvala bych to lidským dramatem. -Aha.
Jistě...
Bez urážky, futsal má své kouzlo.
Ale nejradši mám fotbal.
Je zábavný, jde o to, jak je mužstvo sehrané...
Fakt bys měl přestat říkat „já“, „mě“, „pro mě“, „podle mě“.
To každou zaručeně odradí.
Cože?
Řekněme, že jsme si nepadli do noty.
Měj se pěkně!
-Pardon. Jen na moment. -Jistě.
Už něco posílá.
Jé!
Pivo.
-Jo! -Jo.
-Tak... -Ano?
Máte pak ještě čas?
Ano. Nic jsem si nedomluvila.
Znám skvělou španělskou restauraci, kdybyste měla chuť.
Mohli bychom tam povečeřet.
Jistě.
Skvělé.
Ale ještě je brzy.
Co kdybychom se tu prošli?
To zní dobře.
Ráda. Už jsem v Haradžuku dlouho nebyla.
Já taky ne. Dvacet let.
-Vezmu vám to. -Ne. To zvládnu.
Je asi těžká.
Jsem na to zvyklá.
Tak se budeme střídat.
Vy ji vezmete nejdřív.
Dobře.
UPCYCLINGOVÝ PROJEKT S BAVLNOU
-Ne, tudy to vážně nebude. -Ale ano, určitě tudy.
Ne. Penny Lane byla trochu dál.
Ne, jsem si jistá, že je to tudy.
Jestli na tom trváte, tak to zkusíme.
Pojďme.
To je zvláštní! Bývala bych přísahala, že je to tady.
Je možné, že už tu není?
Ne. Určitě je v té druhé ulici.
Pojďte za mnou.
Dobře.
Vidíte! Je tady.
Propána, máte pravdu!
Ale nepamatuju si, že byla takhle daleko vzadu.
Vchod taky vypadá úplně jinak.
To ano.
Ale musí to být ona.
No, věci se mění.
Už je to padesát let, co jsem tu byl naposledy.
Já před více než čtyřiceti lety.
Nevěřím, že pořád stojí.
Ano. Jsem docela rád, že to tak je.
Já taky.
Teda...
Takhle ta ulice vypadala?
Vzpomínky dokážou být ošemetné.
To znamená, že město je pořád živé a zdravé.
To je myslím dobře.
Souhlasím.
Takže můžeme říct, že za to nemůže můj věk.
Souhlasím.
Myslím, že je řada na mně, abych nesla tu tašku.
To je v pořádku.
Počkejte!
Podle mě by si lidi měli svoje věci nosit sami,
ať už jsou to muži nebo ženy.
Na tom něco je.
Můžeme ji nést společně.
Prosím?
Co je to?
To tu předtím nebylo, že ne?
TROPICKÝ TRH
Máte pravdu.
Prohlédneme si to tu?
Jistě.
Možná trochu vyčníváme.
To ano.
Už nějakou dobu.
Nevadí, když se podívám?
Jistěže ne.
-Dobrý den. -Vítejte.
-Vypadají výborně. -Podívejte se.
Pojďte blíž.
-Promiňte. -Ano?
-Vezmu si ji. -Tuhle?
-Ano. -To bude 800 jenů.
Děkuju.
-Chcete ji hned použít? -Ano.
Skvělé. Mockrát děkuju.
Mrzí mě, že jste kvůli mým knihám musel koupit tašku.
To nemusí. Stejně jsem chtěl nějakou na nákupy.
Jsem rád, že jsem našel vhodnou.
-Tady máte drobné. -Ano, díky.
Děkuji mnohokrát.
Tady to voní.
To je určitě kari.
-To je on, že? -Ano.
Vítejte.
Dáme si?
Asi určitě.
Jakou si dáte?
Ti dva tam asi dělali to samé, co my.
Ano. První rande po spárování.
Škoda, že se snažil tak urputně.
Myslíte? Opravdu se snažil?
Připomněl mi mou temnou minulost před třiceti lety.
Temnou minulost?
Z jednoho rande mám traumatický zážitek.
Deset let, co jsme byli svoji, jsme se s manželem na čas rozešli.
V té době jsem byla na rande
s někým, koho jsem předtím neznala. Byla to naprostá katastrofa.
Pane jo.
Ten chlap mlel jenom o sobě.
Jako tamten. Vlastně ne. Možná byl ještě horší.
Pořád jako by se povyšoval.
Ale ne. Jako muž jsem si jistý, že byl zoufalý.
Říkejme tomu bujarost mládí.
Jak to mám vyjádřit...
Pochybuji, že mu šlo o to se povyšovat.
Není to ještě horší, když to dělal neúmyslně?
A co se s vámi dvěma stalo?
Na konci schůzky mě pozval na další.
Vidíte? Líbila jste se mu, a tak se vám snažil zalíbit.
Jestli to tak bylo, tak na to šel úplně špatně.
To hlavní teprve přijde.
Měl lístky na jednu hru a pozval mě.
Bylo to nejnovější představení toho souboru
a moc jsem ho chtěla vidět.
Ale nešlo sehnat VIP lístky,
tak jsem se toho vzdala.
Dva dny jsem si to v hlavě probírala.
A?
Opravdu jsem ho už nechtěla znovu vidět,
tak jsem mu zalhala, že jsem se zas dala dohromady s manželem
a odmítla ho.
Takže jste mu lhala?
Ano, jsem strašná.
Když jsem viděla, jak mu ta holka vedle řekla od plic, co si myslí,
udělalo to na mě dojem.
A já jsem mu lhala jen proto, abych se mu vyhnula.
Legrační je, že krátce potom jsem se opravdu k manželovi vrátila.
Nakonec jsme se ale stejně rozvedli.
A jak jste na toho otrapu vlastně přišla?
Korespondenční přátelé.
Kde jsou ty časy.
V časopise o filmu byly inzeráty na dopisování. Pamatujete? Byly všude.
Chtěla jsem poznat někoho, s kým bych měla něco společného.
Filmový společník.
Ano! To je on!
Jak jste to věděl?
-Ano. -Jo.
Filmový společník. Vrací mě to do minulosti.
Jeho dopisy byly úžasné.
Psal prostým stylem, ale okořeněným nevšedními literárními výrazy.
A měl krásný rukopis.
Takže jsem byla přesvědčená, že to bude úžasné.
Ale když jsme se viděli osobně, pořád se snažil mít navrch.
Byl to naprostý šok.
Říkala jsem si, jestli ty dopisy vůbec psal on.
Psal.
Já jsem ten muž, o kterém hovoříte.
Cože?
Ten z té příšerné schůzky...
jsem já.
Ale no tak! Přestaňte. Málem jsem vám na to skočila.
Vůbec nejste jako on.
Potkali jsme se na křižovatce před bankou.
Poznávací znamení bylo nejnovější vydaní časopisu.
Pozval jsem vás na hru souboru Yume-no-Yuminsha, že ano?
Co? Promiňte, cože?
Jé.
Možná jsem opravdu moc mluvil,
teď si to vybavuju.
Asi jsem byl nervózní z toho, že jste kurátorka.
Nechtěl jsem, abyste mě měla za blba.
Byla jste přitažlivá, tak jsem ztratil všechny zábrany.
Nechtěl jsem, abyste mě nesnášela.
Přesně to se ale stalo.
Já...
Moc mě to mrzí.
Asi chcete hned odejít.
Ne. Tak jsem to nemyslela.
Mrzí mě, že jsem byla tak nezdvořilá, a ty hrozné věci, co jsem o vás řekla.
Dokonce jsem řekla...
Že to bylo příšerné a trauma.
Ale byla to pravda.
Ale takové věci se neříkají tomu, koho se to přímo týká.
To je v pořádku. Nevěděla jste to.
Navíc jsem vám vděčný.
Po vašem odmítnutí jsem si našel svou nebožku ženu.
Já se zas vrátila k muži...
a porodila jsem dceru.
No,
v e-mailu jste psal, že byste jednou chtěl vidět flamenco naživo, že?
Ano.
Řekl jste to, protože jsem se vás ptala.
To kvůli tomuhle jsem začala používat tu seznamovací aplikaci.
Páni. Rocio Molina.
Jak jste získala VIP lístky?
Dělala jsem, co jsem mohla.
Měla jsem jít s kamarádkou.
Ale jede na služební cestu do zahraničí.
Takže...
Začala jsem hledat
a doufala, že najdu někoho jiného, s kým jít.
Myslíte...
Mě? Jste si jistá?
Jestli vám to tedy nevadí.
Půjdu moc rád.
Tady to je.
Vlastně tady
jsme před těmi 30 lety byli.
Vážně?
Teď si to taky vybavuju.
Půjdeme jinam?
Ne, najíme se tady.
Tenkrát jsem si to jídlo neměla šanci užít.
Promiňte mi to.
To vůbec nevadí.
Tentokrát si ho vychutnáme.
Ano.
Až po vás.
NEJLEPŠÍ DEN
Překlad titulků: Vixo
Kreativní dohled Jakub Ženíšek