‫כתוב בבירור שהוא לא יכול לשחק בתיאטרון‬
‫עד שנסיים לצלם את הסרט. ‬
‫אבל הוא לא מסכים. ‬
‫הצענו לו עסקת חבילה, אבל הוא רוצה משכורת חודשית. ‬
‫הסכמנו. ‬
‫אבל כל הזמן יש לו תנאים חדשים. ‬
‫ג'משד חאן מקשה עלינו. ‬
‫תבקש ממר רוי להחתים את מועמד מספר שתיים. ‬
‫מר רוי אומר שג'משד חאן טוב בהרבה מחמשת המועמדים האחרים‬
‫לתפקיד מאדאן קומאר. ‬
‫ברגע שמר רוי מחבב מישהו, הוא חייב להשיג אותו. ‬
‫איפה ג'משד חאן?‬
‫הוא לא כאן. ‬
‫הוא ישן!‬
‫- בן זונה! - ג'משד חאן. ‬
‫אתה מדאיג את עורכי הדין שלי. ‬
‫מסרב לחתום על החוזה. ‬
‫מה לעזאזל? חרא. ‬
‫אתה רוצה להיות מאדאן קומאר?‬
‫רק רציתי להבהיר כמה מהתנאים. ‬
‫שכר טוב יותר. ‬
‫חופש לגור מחוץ למתחם האולפן. ‬
‫חופש להופיע בשני מחזות בשנה. ‬
‫ואני אעריך התערבות מינימלית במשחק שלי. ‬
‫אתה לא יכול לקבל מה שכוכבים אחרים ב"סרטי רוי" לא מקבלים. ‬
‫אז למה שלא תלהקו את אחד הכוכבים של "סרטי רוי" לתפקיד מאדאן קומאר?‬
‫מוטב שתיזהר. ‬
‫מר רוי מחבב אותך, לכן הוא שלח אותנו לכאן. ‬
‫תסלחי לי אם פגעתי בך. ‬
‫אבל לא אשנה את התנאים שלי. ‬
‫כבר הבהרתי את זה לעורכי הדין שלך. ‬
‫אני לא מנצל את עובדת היותי המועמד היחיד לתפקיד מאדאן קומאר. ‬
‫את אמנית בעצמך. ‬
‫התנאים שלי רק יעזרו לשפר את הביצועים שלי עבור "סרטי רוי". ‬
‫אני בטוח שאת מבינה את זה. ‬
‫אתה משתמש בגאווה שלי לטובתך שלך?‬
‫את לא מבינה אותי כהלכה. ‬
‫אם תבקשי ממני להופיע ברחוב בחינם, ‬
‫אסכים בתוך שנייה. ‬
‫אתה מוכן להופיע במחזה ברחוב עבור להקת דרמה מחורבנת, ‬
‫אבל לא עבור אולפן "סרטי רוי" שמציע לך הזדמנות?‬
‫הזדמנות?‬
‫בשביל מה?‬
‫בשביל להצליח בחיים. ‬
‫אני כבר מצליח. ‬
‫כן, "סרטי רוי" אולי יתנו לי הכרה, ‬
‫אבל זאת תהיה תהילה... לא הצלחה. ‬
‫יש לי רק אמת מידה אחת להצלחה. ‬
‫חופש ועצמאות‬
‫לעשות את מה שליבך חפץ בו, ‬
‫כאשר ליבך חפץ בכך. ‬
‫זה הכול. ‬
‫- מר עורך דין. - כן?‬
‫בוא נמצא מאדאן קומאר אחר. ‬
‫מה לגבי מר רוי?‬
‫אז תזמין כמה חדרים. ‬
‫בשביל כולנו. ‬
‫הבנתי. אני אמצא טלפון ואודיע להם. ‬
‫תן לי לחשוב על התנאים שלך. ‬
‫תבוא לארוחת ערב הערב. ‬
‫אני אשלח מכונית. ‬
‫יובל‬
‫זה בשבילך. ‬
‫אני לא יכולה לקבל את זה. ‬
‫אבל אפילו לא פתחת את זה. ‬
‫אני יודעת מה רגשותיך כלפיי. ‬
‫אני משערת שזה יקר מאוד. ‬
‫היטלר הפסיד במלחמה. ‬
‫עם זאת, בניסיונותיו לנצח בה, ‬
‫הוא תרם לעולם חידושים מדעיים רבים. ‬
‫טכנולוגיית הקלטה‬
‫שתחולל מהפכה‬
‫בתעשיית המוזיקה וההקלטות. ‬
‫האיסור על השמעה של שירי סרטים ברדיו היה חלק מהתוכנית‬
‫לקדם את הטכנולוגיה החדשה הזאת. ‬
‫כדי שאנשים יקנו מוזיקה בפורמט זול יותר. ‬
‫אז זאת המתנה שלך? טכנולוגיה זולה?‬
‫סומיטרה, ‬
‫אני נותן לך במתנה את העתיד. ‬
‫הלו, ד"ר צ'לה ראמאני?‬
‫זה מאדאן. ‬
‫אה, שלום, מאדאן. איך אתה מרגיש?‬
‫לא הצלחתי לישון בימים האחרונים. ‬
‫משהו מטריד את מנוחתך, מאדאן?‬
‫סיוטים. ‬
‫מה אתה רואה בסיוטים האלה?‬
‫מכונית בוערת, ד"ר. ‬
‫פעמונים מצלצלים של מגדל שעון. ‬
‫צרחות. ‬
‫ככל שאני נהיה מצליח יותר, ‬
‫הסיוטים הולכים ומחמירים. ‬
‫אתה פוחד לאבד את ההצלחה?‬
‫זה פחד שכיח מאוד בתעשייה שלך, מאדאן. ‬
‫אין בזה שום דבר יוצא דופן. ‬
‫למה שלא תיקח פסק זמן ותצא לחופשה?‬
‫לפעמים אוויר צח עוזר יותר מאשר תרופות, מאדאן. ‬
‫קח את זה. ‬
‫תיהנה מהחיים. ‬
‫עשרה באפריל, 1951‬
‫- כמה שוטים צילמתם הבוקר? - רק אחד, אדוני. ‬
‫- רק שוט אחד? - כן, אדוני. ‬
‫היי, תביא לי תה. ‬
‫שבו, חבר'ה. ‬
‫שבו. ‬
‫שבו, חבר'ה!‬
‫אפקט פנס קדמי. ‬
‫עוד פעם!‬
‫תשבו. תזדרזו. תקבלו סוכריות טופי אם תשבו. ‬
‫זה בסדר, אדוני?‬
‫כן. ‬
‫שבו, חבר'ה!‬
‫ילדים! מה אתם עושים? תשבו. ‬
‫תשבו במקומות שלכם! תשבו. ‬
‫בואי הנה, יקירתי. שבי כאן. יופי. ‬
‫תן לנו קודם את הסוכריות החמוצות. ‬
‫- עוד מעט. - סוכריית תפוז. ‬
‫- כן, תקבלי. - אני רוצה הביתה. ‬
‫נסיים את העבודה ואז נלך הביתה. ‬
‫- לא, עכשיו! - לא!‬
‫נסיים את העבודה ואז נלך הביתה. ‬
‫אני רוצה ללכת הביתה!‬
‫תגיד לנילופר שתבוא לשוט שלה. ‬
‫אני רוצה ללכת הביתה!‬
‫גברתי, מוכנים לשוט שלך. ‬
‫עכשיו?‬
‫לא ביקשתי התראה של עשר דקות?‬
‫- לך. - כן. ‬
‫כן, גברתי. תהיי מוכנה בעוד שתי דקות. ‬
‫אדוני, המצלמה מוכנה?‬
‫הילדים?‬
‫הם עם גב למצלמה. זה בסדר. ‬
‫- בסדר. - נילופר!‬
‫השוט מוכן!‬
‫- אני נראית טוב? - תמהרי. ‬
‫הפעל סאונד. ‬
‫סאונד, בן זונה!‬
‫מפעיל סאונד, אדוני. ‬
‫סצנה 23. שוט אחד, טייק אחת. ‬
‫- הפעל מצלמה. - מפעיל. ‬
‫תקיש. ‬
‫אקשן. ‬
‫ילדים, היום נלמד איך אלכסנדר ניצח את פורוס במלחמה, ‬
‫ולמרות זאת, המלך פורוס לא נכנע לאלכסנדר. ‬
‫ואתם יודעים... ‬
‫סוויטרי!‬
‫- סארג'ו? - סוויטרי!‬
‫סארג'ו, מה זה?‬
‫סוויטרי, אני מאושר היום. נחשי למה?‬
‫למה?‬
‫כי הרווחתי הרבה כסף היום!‬
‫היו לך נוסעים רבים היום, סארג'ו?‬
‫כן! תראי, הבאתי צעצועים וממתקים לילדים. ו... ‬
‫ילדים, מי רוצה סוכריות חמוצות?‬
‫- אני! - אני!‬
‫- אתה רוצה? - אני רוצה. ‬
‫של מי הארנק הזה?‬
‫אני רוצה. ‬
‫זה... ‬
‫לא הרווחת את הכסף הזה. ‬
‫גנבת את הכסף. ‬
‫לא, סוויטרי. ‬
‫אני חושב שמישהו שכח את הארנק במונית שלי. ‬
‫קאט!‬
‫מה קרה?‬
‫הוא מביט במצלמה. ‬
‫תסתכלו לכאן. מבינים? אל תסתכלו אחורה. ‬
‫תסתכלו לכאן. ‬
‫נעשה את זה שוב. ‬
‫רק רגע. ‬
‫אפשר לעבור לצילום תקריב אחרי השורה הזאת. ‬
‫- למה להתעסק עם ילדים... - נצלם בדרך שלי. ‬
‫- אבל... - ההצעה של נילופר הגיונית. ‬
‫אילו באת מוקדם יותר, ‬
‫הילדים לא היו כה חסרי מנוחה. ‬
‫אל תפיל את זה עליי. ‬
‫תפסיקי להפיץ שליליות, נילופר!‬
‫תתמקדי בעבודה שלך!‬
‫לכל הרוחות. ‬
‫בואו נצלם שוב. ‬
‫אנחנו מצלמים כבר שנה. ‬
‫שנה שלמה. ‬
‫אפילו בשביל מאדאן קומאר לא הייתי חורג כל כך מהתקציב. ‬
‫מה איתה? היא מתנהגת כמו כוכבת!‬
‫- פינקת אותה. - אז תפטר אותה. ‬
‫תמצא מישהי אחרת, ואז תחדש את הצילומים. ‬
‫לא אעצור את הצילומים, מר וואליה. ‬
‫ישנם כאלה שכבר שוקלים לעזוב. ‬
‫אם אעצור את הצילומים, הם בטוח יעזבו. ‬
‫ובכן, ‬
‫אז כן נותר לך קצת מוח. ‬
‫תסיים את הסרט. ‬
‫אל תהיה כמו ק' אסיף. ‬
‫הוא מצלם את אותו סרט כבר שבע שנים. ‬
‫הוא עושה עניין מכל שוט כאילו מדובר בכסף שלו. ‬
‫הוא דפק את מר פאלונג'י המסכן. ‬
‫אין לו מושג מתי הם יסיימו את הסרט ויפיצו אותו. ‬
‫אתה יודע איך אנשים קוראים לזה?‬
‫"מרושש דגול", "ביש מזל דגול". ‬
‫תשמע, ג'יי, ‬
‫לא משנה מה יקרה, ‬
‫אל תהפוך אותי למושא ללעג. ‬
‫בן זונה! מי חרבן כאן?‬
‫- לעזאזל עם זה! - היי!‬
‫לעזאזל!‬
‫לא החלפת בגדים עדיין?‬
‫לא, אידיוט!‬
‫הייתי צריכה לשירותים. ‬
‫תסתכל על השירותים המטונפים האלה! הם פתוחים לכולם?‬
‫ג'יי, מה אתה עושה?‬
‫- אנא, אדוני, תן לי. - צא. ‬
‫- הייתי בסט ככלבויניק... - תחזור לסט. ‬
‫- אתה הבמאי. תפסיק, בבקשה. - בגלל זה היא כועסת!‬
‫היא חושבת שאני לא יכול להיות במאי. היא סידרה לי עבודה כנהג. ‬
‫ניסיתי לעזור כשהיית מרושש. בסדר? והתקף הזעם הזה שלך... ‬
‫תניחי לזה, נילופר. לפני הכול אני אדם עני. ‬
‫פליט שחי במחנה עלוב, לא בבית של שוגר דדי. ‬
‫סיימתי. תיכנסי, זה נקי עכשיו. ‬
‫אתה בטוח שהזמנת אותנו לכאן בשביל השוט, מר ג'יי?‬
‫הכוכבת שלנו לא בתלבושת שלה מפני שהשירותים היו מלוכלכים. ‬
‫הכלבויניק היה בסט. אז עשיתי את זה בעצמי. ‬
‫אז מייד נחלצת לעזרה?‬
‫לא יכולת לשלוט בכעס שלך. ‬
‫במקום להתמקד בשוט, התחלת לנקות חרא?‬
‫האסלות של אולפני קאנה לא יופיעו על המסך. ‬
‫הסרט שלנו כן, הסרט שאנחנו אמורים לצלם כאן. ‬
‫אבל זה לא מעניין אותך. ‬
‫אתה עסוק מדי בלהוכיח את עליונותך לבחורה הזו. ‬
‫אז אני אשלח צלם אחר בשבוע הבא. ‬
‫בסדר?‬
‫מצטער, גברתי. זה לא יקרה שוב. ‬
‫כמה קר במוסורי?‬
‫נגלה כשנגיע לשם. ‬
‫שאלבש סוודר עם שרוולים ארוכים או קצרים?‬
‫קצרים. ‬
‫מה אם קר מדי שם?‬
‫אז תוכלי לחבק אותי, ואני אחבק אותך. ‬
‫- אל תתנהג כמו מאדאן קומאר בבית. תשחרר. - מוסורי זה לא בית. ‬
‫זה מקום לחופשה. ‬
‫שלום, אדוני, גברתי. ‬
‫- הגעת, אסגאר. - למה אסגאר כאן?‬
‫כן, וארגנתי משרד בתא הסמוך. ‬
‫- נארן, מה שלומך? - מצוין. ‬
‫מר מאדאן קומאר, אנא, בוא איתי. ‬
‫בטח, בוא נלך. ‬
‫וואו. יצרת את האווירה הנכונה. ‬
‫רק חסרה בחורה יפה. היא הייתה גורמת לכתיבה לזרום מהר יותר. ‬
‫אסגאר, אתה כותב את הסרט הראשון שלך. ‬
‫תשתמש בידיים שלך. ‬
‫כדי לכתוב, וכדי... ‬
‫חשבתי על רעיון. ‬
‫לילה סוער. ‬
‫הגיבור שלנו שוב סובל מסיוטים. ‬
‫פעמון של מגדל שעון, ‬
‫וגלגל שעולה באש. ‬
‫ופרצוף מגואל בדם. ‬
‫וזעקה מיוסרת מעמק רחוק. ‬
‫של בחורה. ‬
‫הוא מתעורר. ‬
‫הוא עוקב אחרי הקול. ‬
‫הוא לא רואה את הבחורה. ‬
‫יש ערפל. חשכה. גשם. ‬
‫כל הכבוד. ‬
‫כעת מציגים "מהמר"‬
‫קולנוע פרמאונט‬
‫שירה, תעצור או שאני אירה. ‬
‫תבקש מהמקרין להקרין את זה. ‬
‫זה לא יעזור לך, עמאר!‬
‫זה עומד לעזוב. ‬
‫אני מזהיר אותך בפעם האחרונה כחבר, שירה. ‬
‫פעם היה לך פה גדול, עמאר. ‬
‫עכשיו תיהנה במרחץ הדמים הזה!‬
‫כן, אח?‬
‫בואו, בחורים. ‬
‫בואו נצפה בסרט שלו. ‬
‫אני רוצה לצפות בחומרי הגלם לבד. ‬
‫הסרט שייך לך. ‬
‫בית הקולנוע שייך לי. ‬
‫מאדאן קומאר, בן זונה! הוא סופרסטאר אמיתי, בנאדם. ‬
‫- איך שהוא ירה בו. - ככה הוא ירה בו. ‬
‫- ככה הוא ירה בו. - זה היה מדהים!‬
‫שיאם. ‬
‫שיאם!‬
‫מאדאן קומאר, מזדיין!‬
‫"מאדאן קומאר, בן זונה!"‬
‫צפיתי ב"מהמר" 30 פעמים. ‬
‫אבל פשוט לא נמאס לי. ‬
‫ראגו. ‬
‫- ראגו, ווליום. - אידיוט, תשתוק ותצפה. ‬
‫זיינת כבר את הגיבורה?‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫זה ברור. ‬
‫זה כתוב על הפרצוף שלך, על המסך... וכאן. ‬
‫בוקר טוב, אדוני. ‬
‫אדוני, אתה ומשפחתך רצויים מאוד במלון שלנו. ‬
‫אדוני. ‬
‫תביאו את התיקים. ‬
‫בוא הנה. ‬
‫קח את המטען של מאדאן קומאר לחדר מספר 11, ‬
‫ואת המטען של מר אסגאר לחדר מספר 10. ‬
‫אדוני. ‬
‫- אסגאר. - כן?‬
‫- החדר שלך. - בסדר. ‬
‫איך חשבת על הרעיון לסיפור הזה?‬
‫מגדל השעון, ‬
‫רחש הלהבות של מכונית נשרפת. ‬
‫חבר שלי היה מעורב בתקרית דומה מאוד לפני שנים רבות. ‬
‫בכלכותה. ‬
‫הוא יכול היה להציל חיים של מישהו. ‬
‫אבל... ‬
‫הוא נבהל וברח. ‬
‫ממה הוא פחד?‬
‫אני לא יודע. ‬
‫אבל... ‬
‫האם לנטוש מישהו למוות‬
‫ולרצוח מישהו זה היינו הך?‬
‫מבחינה משפטית, אני לא יודע, אבל מבחינה מוסרית, כן, היינו הך. ‬
‫המחשבה הזאת היא הבסיס של הסיפור. ‬
‫רוחו של האדם המת‬
‫מתעמתת עם האיש‬
‫שלא הציל אותו. ‬
‫יש לו נישואים מאושרים, ‬
‫עסק מצליח, ‬
‫אבל הוא לא מסוגל ליהנות מכל זה. ‬
‫למה אתה רוצה ליצור את הסרט הזה, מאדאן?‬
‫אתה גיבור אופנתי עם מעיל גשם ואקדח. ‬
‫אני יכול ללבוש מעיל גשם גם בסרט הזה. ‬
‫באשר לאקדח, אני יכול להשתמש בו בסרט אחר. ‬
‫זאת לא תשובה. ‬
‫מי מנצח בסוף? רוח הרפאים או הגיבור?‬
‫זה תלוי בך, אסגאר. אתה התסריטאי. ‬
‫תחשוב על זה. נתראה אחר כך. ‬
‫מאדאן קומאר נרגע אחרי ה"מהמר"‬
‫"מאדאן קומאר נופש בעמק מוסורי. ‬
‫"הרחק מההמולה של בומביי. "‬
‫שגם אנחנו ניסע, נילו?‬
‫אולי ניתקל בו. ‬
‫מאדאן קומאר נופש שם עם אשתו. ‬
‫למה לגברים נאים ומצליחים יש רעיות?‬
‫מי יודע. ‬
‫תראי אותו. ‬
‫תוסיפי קצת מזה. ‬
‫מה?‬
‫אין צילומים היום. ‬
‫למה אתה כאן?‬
‫אני פשוט... ‬
‫תניח לי לנפשי ליום אחד, ג'יי. ‬
‫את לא לבד. ‬
‫כמו שאומרים, כמה שיותר, טוב יותר. גם אני הבאתי חבר. ‬
‫תשמעו, זה חג. ‬
‫ואני מריח משהו מעורר תיאבון. ‬
‫- שב. - תלכי. ‬
‫מה? שב. ‬
‫הקבבים ממש טעימים. ‬
‫- איפה למדת להכין אותם? - שבחים?‬
‫ממך?‬
‫קשה להאמין, מר במאי. ‬
‫גברת מינה, ‬
‫אם אידיוט מתנהג אלייך לא יפה, ‬
‫מה תעשי?‬
‫אם הוא מבוגר, הייתי מתעלמת. ‬
‫אבל אם הוא אידיוט צעיר כמוך, ‬
‫אני אצעק עליו. ‬
‫ואולי אפילו... ‬
‫מה אם האידיוט הזה מתנצל בידיים צמודות?‬
‫ככה אידיוט אמור להתנצל?‬
‫הוא חייב להתאמץ יותר. ‬
‫זה מספיק? לאחוז באוזניים?‬
‫אין כנות בעיניים. ‬
‫העיניים שלי דומעות. ‬
‫הדמעות יתחילו לזלוג אם לא תסלחי לי. ‬
‫כמו מתוך ברז פתוח. ‬
‫מה את אומרת, נילו?‬
‫האם ניתן לסלוח לאידיוט צעיר כזה?‬
‫לא. ‬
‫הוא מתנצל היום, כשהוא במצב רוח טוב‬
‫אחרי שטרף את הקבבים העסיסיים שהכנתי. ‬
‫אי אפשר להאמין להתנצלות כזאת. ‬
‫מחר, כשהוא יהיה רעב, צמא, עצבני וכעוס, ‬
‫איזו ערובה יש לי‬
‫שהאידיוט הזה לא ידבר שטויות שוב?‬
‫פרצוף הכלבלב ומתק השפתיים‬
‫לא עובדים עליי. ‬
‫אני אלך להביא קבבים. ‬
‫אני אידיוט, נילו. ‬
‫אני במאי גרוע, שחקן גרוע ואולי גם אדם רע. ‬
‫אז אני נלחץ כשאני עומד מולך. ‬
‫התנהגתי לא יפה באותו יום. ‬
‫תסלחי לי, בבקשה. ‬
‫הסרט הזה חשוב לי מאוד. ‬
‫וכך גם את. ‬
‫תאכל קבבים. ‬
‫את סולחת לי?‬
‫תאכל קבבים. ‬
‫תאכילי אותי אם את סולחת. ‬
‫חובב דרמות. ‬
‫אני תוהה האם עננים ייצאו לשוטט‬
‫לעקוב אחרייך‬
‫לא, אין סיכוי‬
‫העננים לא שובבים כמוך‬
‫אני תוהה האם הירח יתאהב‬
‫כשהוא יראה את יופייך‬
‫לא, אין סיכוי‬
‫הירח לא חסר משמעת כמוך‬
‫תשאירי אותי בתוך עינייך‬
‫כמו חלום יפהפה‬
‫תשאירי אותי בתוך עינייך‬
‫כמו חלום יפהפה‬
‫הניחי לי להביט בך כמה שארצה‬
‫אל תמהרי כל כך‬
‫תראי עד כמה הכוכבים‬
‫משתוקקים לראות אותנו כזוג‬
‫לא, אין סיכוי‬
‫הכוכבים לא חולמניים כמוך... ‬
‫טוב, הבה נראה אם אתה מתאים לי‬
‫נבדוק אם חסר לך משהו‬
‫טוב, הבה נראה אם אתה מתאים לי‬
‫נבדוק אם חסר לך משהו... ‬
‫תבדקי אותי כמה שבא לך‬
‫אני כאן, וכך גם את... ‬
‫אז שב לצדי‬
‫הגלים בנהר הם בדיוק כמונו... ‬
‫לא, אין סיכוי‬
‫הגלים בנהר לא חינניים כמוך‬
‫אני תוהה האם עננים ייצאו לשוטט‬
‫לעקוב אחרייך‬
‫לא, אין סיכוי‬
‫לא, אין סיכוי... ‬
‫זה נראה נהדר. ‬
‫- זה מספיק. - עוד אחד?‬
‫זה טוב. כן. ‬
‫מספיק עם הפלרטוטים‬
‫בואי נהיה יחד כל השנה... ‬
‫אם אסרב, מה תעשה... ‬
‫תיהנה מהשיר. ‬
‫תמשיך. אנחנו לא עושים כלום. לך. ‬
‫- קדימה, תיהנה מהשיר. - קדימה!‬
‫סרטי רוי‬
‫"נהג מונית"‬
‫לא, אין סיכוי‬
‫אני נותנת לך את הסכמתי תחבק אותי עכשיו‬
‫אני תוהה האם עננים ייצאו לשוטט‬
‫לעקוב אחרייך‬
‫לא, אין סיכוי‬
‫לא, אין סיכוי... ‬
‫"נהג מונית" נילופר וג'יי קאנה‬
‫מאדאן קומאר נרגע אחרי ה"מהמר"‬
‫מעבדות הודו החדשה‬
‫היי, תביא את זה. ‬
‫בבקשה. קח את זה, ותיזהר. ‬
‫יש הרבה גניבות בימים אלה. ‬
‫אתה אומר את זה?‬
‫נהגת לשלם לי כדי שאגנוב גלגלי סרטים של אחרים. ‬
‫אתה מצחיק מאוד, נכון?‬
‫בן זונה. ‬
‫זה כלום. קדימה. ספרת אותם? הכול בסדר?‬
‫אתה מרוצה?‬
‫אני פוחד. ‬
‫לקחתי הלוואה ממחלקת הפליטים, וגם ממר וואליה. ‬
‫הכול מונח על כף המאזניים עכשיו. ‬
‫אתה הקמת אולפן. ‬
‫לא התפשרת על דבר. ‬
‫לא מדובר בלהקת תיאטרון שמופיעה בקרן רחוב. ‬
‫נתת לעצמך הזדמנות, ג'יי. ‬
‫מאדאן קומאר קיבל את ההזדמנות שלו מ"סרטי רוי". ‬
‫אני לא יודע מה עדיף. ‬
‫כשאחרים נותנים לך הזדמנות כי אתה מוכשר ומוערך?‬
‫או כשאיש לא נותן לך הזדמנות ואתה עושה את הכול לבד?‬
‫אתה חושב יותר מדי, אדון. ‬
‫נכון?‬
‫הבטלה היא אם כל חטאת. ‬
‫אתה גם מדבר יותר מדי. ‬
‫אני? אני מדבר יותר מדי?‬
‫שתוק. ‬
‫בלי פטפוטים מטופשים הלילה. ‬
‫אני רוצה לישון בשלווה הלילה. ‬
‫ללא כל פחד. ‬
‫בסדר. ‬
‫היי, בוא הנה! אני אתפוס אותך. ‬
‫לאן אתם רצים?‬
‫אל תיגעו במכונית. ‬
‫היי, בוא הנה. ‬
‫היי. רק רגע. זוזו הצדה. ‬
‫זוזו. ‬
‫- הנה ג'יי. - שלום. ‬
‫לא עבדת פעם ב"סרטי רוי"?‬
‫אכן. ‬
‫גברת סומיטרה באה לכאן כדי לשאול על ג'משד חאן. ‬
‫לא נפגשת איתו בלאקנאו? הוא אמר משהו?‬
‫היית בלאקנאו כשפרצו המהומות?‬
‫ג'משד ביקש ממני לחכות לו בתחנה. ‬
‫הוא היה אמור להגיע לשם. ‬
‫נתתי לו את הכרטיס שלו בתיאטרון אווד. ‬
‫הוא לא הגיע לתחנה ו... ‬
‫עליתי על הרכבת לקאראצ'י. ‬
‫יש לך מושג איפה הוא יכול להיות?‬
‫אפשר להיות כן?‬
‫אם ג'משד היה חי, לא היינו צריכים לחפש אותו. ‬
‫ג'יי!‬
‫הוא לא היה הטיפוס שילך לאיבוד, אבא. ‬
‫אילו הוא היה חי, בפקיסטן, בהודו או בחו"ל... ‬
‫הוא כבר היה כוכב עכשיו. ‬
‫אז אחרי שעזבת את תיאטרון אווד בלאקנאו, ‬
‫לא פגשת אותו יותר?‬
‫בוא נזוז. ‬
‫לא, גברתי. ‬
‫תרגום כתוביות: גיא רקוביצקי‬
‫בקרת כתוביות: שקד הרטמן‬