Твоє справжнє призначення кличе тебе, але ти вагаєшся.
- Чому? - Тому що я слабий.
- Чому ти слабий? - Тому що нечистий.
- Як ти очищуєш себе? - Молитвою.
На коліна.
Молися, щоб твоє серце очистилося від усіх сумнівів,
а розум остаточно визначився з місією.
Бо саме навколо таких моментів обертається історія.
Освяти мене в ім'я Твоє Святе.
Очисти своїм Святим Вогнем.
Зміцни своїм Святим Подихом.
Добре.
Тепер роздягни його.
КАРНІВАЛ РОУ
Допоможіть!
Швидко!
О, Боже.
Якого біса?
Вона говорила про хлопця, якого забрали вчора.
А ти допомогла їй зав'язати кляту петлю?
Я не думала, що вона таке зробить!
Та невже?
- Редже, це ж повний провал. - Так і є, сер.
Ну ж бо!
- Хапайте її! - Відпустіть!
Філо!
Твій Філо мертвий, шльондро.
Чого ти чекаєш?
Хочу подивитися тобі в очі.
І що ти хочеш там побачити?
Пітьму.
Порожнечу.
Якісь ознаки твоєї істинної природи.
Істинної природи.
Я добре приховую свою сутність. Завдяки тобі, виродку.
Жодних ознак каяття.
Каяття?
За що?
Навіть не смій.
Ти розірвав її.
Випотрошив її, як рибу! Свою власну матір!
Думаєш, я вбив Ешлінг Керель?
Назви ще раз її ім'я.
Продовжуй.
Сміливіше, називай.
Вона не заслуговувала на таку смерть,
у такий жахливий спосіб.
Ні,
не заслуговувала.
Опусти пістолет.
Благай.
Благай мене про життя.
Чекаю.
Як вона благала за своє.
- Кажи! - Вона не мене благала.
Опусти пістолет.
До дідька все це.
- Старе лайно. - Не варто.
Я не вбивав свою матір.
Я навіть не знав, хто вона.
Коли я побачив її вперше,
вона лежала в калюжі власної крові, убита.
Тобою,
думав я.
Думав досі.
Вона залишила мене у притулку.
Я виріс із одними лише питаннями.
І я вже ніколи не зможу розпитати її, чи не так?
Але можу тебе.
Мене?
Тебе, батьку.
Я був студентом коледжу, коли вперше побачив її
в якомусь нічному салоні в Роу.
Її виступ справив на мене враження й…
Я був достатньо п'яний, щоб так сказати.
На радість деяким із еліти, які фліртували з нею.
Оце так. Сільський хлопець із глибинки,
який залицяється до Королеви Роу.
Але вона не дала мені осоромитися.
Вона відіслала їх геть.
Вона сама була чимось на кшталт дівчини-пасторки.
Яка тужила за горами Ануна.
Коли настала зима,
я привіз її сюди,
до літнього будинку моєї родини.
Це були найдивніші й найпростіші дні в моєму житті.
Думав, вони нескінченні.
Але батько дізнався про нашу таємницю.
Тож це не тебе
вона боялася.
А його.
Мій батько не був звичною впливовою людиною,
але він був жорстоким
і друзі його також.
Він погрожував убити її, якщо я не відступлюся.
Коли ти востаннє її бачив?
Вона попросила про ще одну зустріч.
А я не прийшов.
Залишив її в тому ж клубі, де ми вперше зустрілися.
Я так і не розумів, що вона хотіла сказати…
до сьогодні.
Зрозуміло, що це було про тебе.
Я був боягузом.
Мій батько мав рацію.
Я б ніколи не став тим, ким я є, якби залишився з нею, але…
щось усередині мене померло того дня.
Я не здивуюся, якщо ти зневажатимеш мене.
Хочу ненавидіти тебе,
але це знайома ситуація.
Можливо, навіть занадто.
Моя починається в Тірнаноку.
Сподіваюся, ваша гостя дісталася дому, сер.
Так.
Як думаєте, ви побачитесь із нею знову?
Я не розумію, яка тобі до цього справа.
Так точно, сер.
Ні, розкажи мені, Ферґусе.
Перепрошую, сер?
Не схвалюєш мою поведінку?
Думка про це тебе відштовхує?
Відповідай, Ферґусе!
Яка тобі до цього справа?
Сер,
звісно ж, вам відомо, що якщо хтось дізнається про це…
А як про це можна дізнатися, Ферґусе?
Хочеш сказати, я не можу покладатися на тебе?
Я лише кажу, що ця справа не так добре прихована, як ви собі уявляєте.
- Люди вже говорять. - Говорять.
- Це все, що їм треба? - Але не все, що вони можуть.
Те, що ви робите, небезпечно.
Я добре вправляюся з небезпекою, Ферґусе.
А вона?
- Вітаю, люба. - Привіт.
Кудись ідеш?
Щось назріває.
Намагався сказати тобі вчора. Стукав у твої двері о пів на восьму.
Мабуть, я заснула.
Тебе щось гнітить, люба?
Мабуть, це через книжку, яку читаю.
- Ти куди? - «Лебідь» готовий.
Лебідь?
Де мій тютюн?
Це твій новий корабель?
Сьогодні ми виходимо в перший рейс.
Ми підемо узбережжям до Порту Гой, а потім назад.
Містер Агреус буде з тобою?
Хіба це не було б чудово, люба?
Запросімо його на вечерю, коли повернешся.
Ще одна схема?
Ні, відсвяткуємо як друзі.
- Друзі? - Ну, знаєш,
принаймні як бізнес-партнери.
Облиш, Імоджен.
Що?
Зустрічі?
Закриті вечері? Аукціони?
Я й гадки не маю, на що ти натякаєш.
Просто люди почнуть робити невтішні припущення,
якщо продовжуватимеш.
Байдуже, що й хто думає!
Імоджен!
Це просто виснажує —
постійне хвилювання щодо думок інших людей.
Так не можна жити, Езро.
Ти говориш так, ніби
це створіння
дійсно стало тобі другом?
Та ні, звісно, ні.
Тож?
То хто ж він такий?
Сусід.
- Так? - Знайомий.
Фавн.
Я простежу, щоб її звільнили,
але ти не можеш повернутися в місто, ти це розумієш?
Убивця все ще десь там.
І ти не зможеш це розслідувати.
Судячи з твоєї розповіді, ти наступний.
Не можу просто чекати.
Наскільки відомо, тебе везли на страту.
Залишайся мертвим. Довше проживеш.
Це неподобство буде усунуто.
Подумай про свої шанси бути з тією дівчиною.
Доки не стало надто пізно.
Повір мені.
- Віньєт… - Стоунмосс.
Віньєт Стоунмосс. Я подбаю про це.
Шкода, що я не знав про тебе.
Щасти тобі, хлопче.
Це була та з Лонгербейнів?
Ти справді думав, що твій водій збереже цей секрет?
Добре.
Так, я був із Софі.
Софі Лонгербейн.
Що ж, раджу триматися від неї якнайдалі.
Я думав, ти зрадієш, що я був не в Роу.
Ця дівчина вдвічі небезпечніша, ніж щось у Роу.
Ти не знаєш цю родину, як я.
Я знала її батька до твого народження.
І він був гадюкою.
Він мене не ображав.
Як ти кажеш таке після того, як він тебе викрав?
Ти маєш мене за дурня?
Вибач мені!
Це ж задля тебе.
Я завжди дбаю про тебе.
Ніби ти колись знала, як це.
Ти зараз не бачиш усієї картини.
- То покажи мені! - Джоно, довірся мені.
Ні, якщо маєш причини, щоб я переглянув вибір,
то поясни їх мені.
Це лідерка опозиції!
- Я бачитимусь із нею. - Ні!
Прокляття, чому ні?
- Тому що… - Чому ж?
- Тому що вона розумніша? - Ні.
- Тому що вона красивіша? - Ні.
Чи вона молодша?
Тому що вона твоя сестра!
Заткніть цього клятого пса!
Я знаю, хто ти.
Борімося з ув'язненням феї. Дуже дякую. Допоможіть нашій Віньєт.
Ну ж бо, леді.
- Мойро. - Візьми.
Дякую.
Я поверну тобі.
Не хвилюйся. Ми ж дбаємо про своїх, еге ж?
Люблю цю дівку.
Дякую, ви джентльмен.
Чого тобі, Філо?
Я прийшов по Віньєт.
Наскільки мені відомо,
вона в камері попереднього ув'язнення під номером шість.
Принаймні поки я не передам цей триклятий хабар.
За це не хвилюйся.
Її відпустили.
Як це — її відпустили?
Я хочу бачити голову поліції негайно.
І з якої саме причини?
Передай, що це терміново.
Налий чаю, будь ласка.
Крік.
Новий світ настає, Кріку.
У місті грядуть зміни.
ДОЗВІЛ НА ЗВІЛЬНЕННЯ
Починаючи наразі
з того, чого не дав мені мій батько.
Зі свободи.
Віньєт Стоунмосс.
Ваш чай.
Ти не Крік.
Смерть тиранові!
Таємний з'явиться!
Смерть тиранові!
Він явився!
Смерть тиранові!
Він явився!
Він усе ще дихає! Він живий!
Ти стаєш дедалі сміливішим.
Отак з'явитися в моєму домі.
Серед білого дня, не інакше.
Я ненадовго.
Годі, не будь песимістом.
Нам не можна, Софі.
Нам не можна що?
Продовжувати.
Розумію, у чому справа.
Твоя мати сказала, чи не так?
Сказала мені що?
Про її зв'язок із моїм батьком.
- Ти знала? - Спокійно, Джоно.
Знала, що ми…
Що це може бути.
Що? І ця вірогідність тебе не…
Мене що?
Не знаю. Не змусила спинитися?
Чому б?
Я зростала сама,
замкнута в цьому місці.
Без друзів та родичів,
без родини,
без далекого, жорстокого батька.
І от у моєму житті з'явився незнайомець,
з яким я відчуваю якийсь зв'язок.
Чому б це змусило мене зупинитися?
Тому що в нашому світі є межі.
Відколи це ти зважаєш на якісь межі цього світу?
Ми не належимо світові.
Це він нам належить.
Ми нащадки імператорів і фараонів.
Ти справді думаєш, що це вперше таке трапилося в нашому родоводі?
Саме так народилася влада.
Можеш бути силою, на яку будуть зважати.
Що це?
Пропозиція.
Поміркуй.
Увійдіть.
- Що, Дженіло? - Посланець Белфаєра.
Пан Джона має повернутися.
Де цей нелюд-зрадник?
Його допитують у фортеці.
Ми допитуємо всіх служителів-нелюдів і, звісно, замінимо їх.
Як він?
- Стабільний. - Мушу його бачити.
Ні. Він слабкий.
Має відпочивати.
Джоно, не…
Не засмучуй його.
Джоно…
Кажуть, що я, ймовірно, виживу.
Тебе майже дістали.
Справді.
Ти не вважаєш,
що я був дуже погано підготовлений,
щоби взяти на себе твої обов'язки, якби…
Якби що?
Якби ти вижив.
Але я маю вижити. Кажуть, що маю…
Я все думаю, як дивно, що ти так і не виправив це,
адже так багато на кону.
Ти завжди дозволяв мені що завгодно.
Якщо я був занадто м'який, то це тому, що дуже любив тебе.
Але без амбіцій.
Без планів.
Ніби ніколи не бачив мене наступником.
Це абсурд.
Ти носиш моє ім'я.
Твоє ім'я та щось іще.
Про що ти кажеш?
Мати розповіла мені.
Джоно…
Не уявляю, про що ти.
Думав, я повірю в це?
Як би ти не…
ненавидів Ріттера Лонгербейна, ти ж знав.
Або ж підозрював.
Підозрював?
Дійсно?
У цей тихий час,
серед ночі, ти ніколи
не вивчав моє сонне обличчя й не гадав?
Гадав, чи ти дійсно мій син?
Саме так.
Отже, так і є.
Раніше
Лонгербейн змагався зі мною за її прихильність, зрештою.
Але, Джоно,
ти ж мій хлопчик.
Мій хлопчик.
І я пишаюся, що ти носиш моє ім'я.
Мені було начхати на твоє ім'я.
І це її безглузде пророцтво.
Джоно, куди ти зібрався?
Джоно, повернися.
- Джоно! - Прощавай, канцлере.
Джоно!
Чому?
Отже…
ти позашлюбний син Брейкспіра?
Виявляється, що так.
А Віні знала твій секрет.
Те, що ти напівкровка. Увесь цей час?
З Тірнаноку.
Це багато чого пояснює.
Просто…
Просто подбай про неї.
Будь ласка.
Подбаю.
Я не так потрібен їй, як вона мені.
Ти потрібен.
Відчини шухлядку.
Ну ж бо.
КОРОЛІВСТВА МІСЯЦЯ
Вона привезла це аж із Ануна.
І це все, що привезла.
Я казала їй спалити це й покінчити з тобою, а вона ні.
Я мала б здогадатися.
Здогадатися про що?
Що вона все ще кохає тебе, ідіоте.
Вітаю.
Це вхід для прислуги, міс Імоджен.
Так, я усвідомлюю іронію. Дуже кумедно.
То ви мене запросите всередину?
Що ви тут робите?
Я гадала, ми могли б…
Що ми могли б що?
Розумієте…
Ви розумієте.
Упевнений, що ні.
З вами дуже важко.
Ну, ви прийшли до мене. Я лише запитую, навіщо.
Чи вам не здається, що…
нам є, про що поговорити?
Ще рано.
Хіба ваш брат не буде хвилюватися, де ви?
Він сьогодні у від'їзді.
Що?
Вас не слід тут бути.
Я не вдаватиму, що нічого не було.
Я сподіваюся саме на це.
То ви можете так легко про все забути?
Не лестіть собі.
Перепрошую?
Було б некоректно говорити більше.
Не стримутеся через мене.
- Ми обоє дорослі. - Добре.
Хочете правди?
Заслуговую на неї.
Правда в тому,
міс Імоджен,
що ви бездушна й невдячна коханка,
а вчорашній день варто забути.
Ви брешете.
Що вам відомо?
Достатньо.
Відомо про те, що чоловікові не вдати.
Що я маю сказати?
Що я одержимий вами?
Запахом вашого волосся та шкіри?
Що я думаю про вас протягом цілого дня?
Але ж вам хочеться,
чи не так?
Є речі, які навіть я не можу собі дозволити.
То навіщо взагалі грати в цю безглузду гру?
Гру?
Будинок. Одяг. Мистецтво.
Нащо вдавати одного з нас,
якщо є частина життя, яку ви не можете мати?
Так, саме так.
Саме так ваш вид іде по життю, чи не так?
Має повне право.
Думати, що всі хочуть бути тобою та весь світ належить тобі.
Маєте на увазі, що ми не перепрошуємо за амбіції? Так.
Коли ми чогось хочемо, то беремо.
І чого саме хочете ви?
Вам добре відомо, чого я хочу.
Одягайся.
- Езро… - Йди додому й чекай на мене.
Це між нами з містером Агреусом.
Вимітайся з ліжка.
Вилазь.
Езро.
Езро, будь ласка.
Пішла геть!
А ти повернися обличчям до стіни.
Повертайся обличчям до стіни, тварино.
Ти шльондра! Клята шльондра!
Як ти смієш спілкуватися з клятою твариною!
Ти нас знищила!
Тож тепер маєш.
Усе це,
усе, що маєш, зникне.
Ти труп, фавне.
Тобі кінець.
- Імоджен, що ти робиш? - Агреусе, час.
- Треба йти. - Ні, це мій дім.
Я знаю, але поліція бачить усе по-іншому.
Вони побачать фавна, поруч із яким людина у крові.
- Прошу. - Ти божевільна?
Куди ти підеш?
Ні, Імоджен, не йди. Імоджен!
Відчини двері! Відчини!
Куди б ви не пішли, я знайду вас обох! Я знайду вас!
Щось не так.
Ну, він же не міг забути, чи не так?
Мойро!
- Вона мертва. - Хто?
- Гаруспекс. - Флері, хто?
Гаруспекс?
Флері, як це — Гаруспекс? Що ти маєш на увазі?
Пропустіть!
Це був Чорнопил?
Чому вона?
Вона щось знала.
Або бачила.
Але він не взяв її печінку.
Інспекторе,
я чекала на вас.
Преса вже пронюхала про це. Вони починають ставити запитання.
Щось іще?
Ви тримали це в руках під час нападу.
Дякую.
Голова поліції вже приїхав?
- Усе ще в дорозі. - От дідько.
Поквап його.
Ти мене кликав?
Так.
Любий. Чи можу я що-небудь для тебе зробити?
- Не можу бачити тебе таким. - Ні.
Води.
Я лише хотів тобі сказати…
Я вже говорив із Джоною.
І як усе пройшло?
Можливо, він допоміг мені розгадати одну загадку,
про яку я думав останнім часом.
Що це за загадка?
Вона все ще жива?
Я…
занурена в похмурий морок
поміж днем і ніччю,
поміж диханням
і тишею,
де основи й витоки творіння розгорнуті переді мною.
Тепер я бачу все дуже чітко.
Кожну стежку.
Кожне перехрестя.
А якщо
моя люба дружина
завжди приховувала якусь особисту причину
для сумнівів у тому, що її син — мій син?
Ти мариш.
Але саме моєму сину провіщалася велич.
Іншого я не мав.
Доки з якихось відомих лише їй причин,
- вона розкрила таємницю. - Я по лікаря.
Таємниця, про яку навіть я не знав.
Що десь там у світі був…
іще один син.
Хто це зробив?
Я мала передбачити це раніше.
Це весь час було переді мною.
Цікавість, яку вона виявляла до моєї роботи.
А тепер вона в халепі.
Вона не могла знати, що майбутнє, обіцяне її дитині,
майбутнє, на яке вона поставила все,
насправді належало іншій людині.
Але вона принаймні знала, що воно не може належати мертвому.
Вона завжди була такою допитливою.
Занадто допитливою.
Хто? Хто це був?
Дружина канцлера.
Де він?
Я зустрічався з ним, Пайеті.
Де?
Він ніколи нічого не дістане.
Не тут.
Він напівкровка.
- Він нам не загрожує. - Де він?
Джона — той самий. Він мій син.
Майбутнє, обіцяне тобі, належить йому, тільки йому.
Я не можу ризикувати.
- Скажи мені, де він. - Пайеті.
Ніхто нічого не має знати,
але це треба зупинити.
Ні, скажи мені.
Божий зашморг, Пайеті!
Це просто цирковий трюк.
Заплати шарлатану 50 срібників
і він розповість тобі все!
- Скажи мені. - Це не насправді.
- Кажи мені. - Це не насправді.
Ніколи не було, Пайеті! Це не насправді!
Скажи мені.
Скажи мені!
Говори!
Скажи мені!
Ти скажеш так чи інакше.
Відчуваю її навіть зараз.
Її лють — це синяк самого часу.
Робить її сильнішою, робить її…
могутньою.
Але її темна праця ще не завершена.
Ще ні.
Проллється ще кров.
Кров твого батька.
Його таємниці тепер належать їй.
Який батько, такий і син.
Вона знає про твою… слабкість.
Дівчина.
Піксі.
Та, кого ти кохаєш…
у смертельній небезпеці.
«Віньєт Стоунмосс».
Маєш друзів у вищих ешелонах влади, так?
Вони навіть прислали за тобою екіпаж.
Тепер вона в неї.
Час спливає. Біжи.
Біжи.
Як ти потрапиш до Белфаєра?
Так, як звідти виходять.
Гаразд, тоді я знайду її.
Побачимося.
СОФІ БРЕЙКСПІР
Є над чим подумати.
Леді Пайеті остання бачила його живим.
- Де вона? - Відтоді її ніхто не бачив.
Знайдіть її.
Голово, ви вважаєте, що вона причетна?
Він був живий, коли вона була в кімнаті. Тепер він мертвий, а вона пішла.
Нападник-фавн мав спільників…
Знайдіть її!
Так, канцлере.
Канцлер.
Насправді так.
До наступних виборів ви канцлер.
Я не жорстока людина.
Я не хочу цього робити.
Але зроблю, якщо змусиш мене.
Що саме ви не хочете робити?
Лише скажи, де твій приятель,
і тобі не доведеться дізнатися.
Це ви.
- Ви зробили Чорнопила. - Замовкни.
Це я ставлю питання. Де він?
Що вам від нього потрібно?
Прокляття! Ти мене зовсім не чуєш?
Ти хоч розумієш, що стоїть на кону?
Ти хоч уявляєш, що я зробила?
Я не знаю, де він.
А сказала б мені, якби знала?
Ні.
Я так не думаю.
Я дала тобі всі шанси на світі, щоб урятувати себе.
Треба було лише мені сказати.
Гадаю, нам пощастило.
Він іде за тобою.
Гаразд.
Мала б знати, що ти прийдеш за нею.
Що ти з нею зробила?
З нею все добре.
Та справа не в ній.
І не в жодному з них.
А тільки в тобі.
Тільки в тобі.
Знаєш, іронія в тому, що я б навіть не знала про твоє існування,
якби не шантаж твоєї матері.
Шантаж?
На що тільки не піде мати, еге ж?
Я не можу ризикувати. Не після всіх, ким пожертвувала.
Я надто далеко, щоб повертати назад.
Прийшов час покінчити з цим.
Усе скінчено.
Та ні.
КОНЦЕНТРАТ СІРЧАНОЇ КИСЛОТИ
Він був не єдиним. Є й інші.
Фавн назве імена. Це лише питання часу.
Я хочу, щоби ввели надзвичайні заходи. Зрозуміло?
Тепер, якщо більше нічого немає,
я готуватимуся до виступу в парламенті.
Містере Мілворті, ось ви де.
Ви посилали за мною, сер?
Так, насправді.
Я дуже співчуваю вашій утраті.
Це жахливе випробування.
Вашу матір уже знайшли?
Ні.
Ні, зникла безвісти.
Але це було знайдено серед її особистих речей.
Що це?
Знайшли мертву фею в Роу того тижня.
Свого часу відома співачка.
Ешлінг.
Так. Як я розумію, ви крутилися в тих колах.
Це було дуже давно.
Але ви її знали.
Вибачте, сер, але навіщо ви все таки викликали мене сюди?
Прочитайте.
Вголос, прошу.
«Дорога леді Пайеті, пробачте мені, що втягнула вас у цю сумну справу,
але за мить ви зрозумієте, чому така, як я, не може довіряти
вашому чоловікові.
Правда в тому, що переживаю важкі часи відтоді, як бачила його востаннє.
Але з наближенням виборчого сезону
я впевнена, що газети заплатили б дуже хороші гроші,
аби почути про історію напівкровки…
Про історію напівкровки-сина,
якого я народила від канцлера».
Сер, гадаю…
Здається, цього листа написала ваша подруга-фея.
Що скажете на це?
Ні.
Це не в її стилі.
- Ви впевнені? - Так.
Вона була моєю подругою.
Це не її манера.
Ні, впевнений, Ешлінг ніколи б не написала таке.
Я боявся, що ви це скажете.
Я вирішив, що мені більше не потрібен учитель.
Я зрозумів, сер.
Але мені потрібна чесна людина.
Сер?
Спеціальний радник канцлера.
Дякую.
Ви маєте стійкий вплив, містере Мілворті.
Мені це знадобиться…
у важкі часи, що йдуть.
Вибачте, які важкі часи?
Виявилося, що вбивця-фавн був членом більшої організації радикалів.
Що? Про що це ви?
Що це значить для міста й для Роу?
І всіх невинних фей?
Це означає, що все спершу погіршиться, перш ніж покращитися.
- Куди це ти? - Порт Гой.
Потім у Нью-Фрігольд. Де таку пару, як ми, не помітять.
Що ж, бажаю успіху.
Ти ж не сердишся на мене?
Чому б це я сердилася?
Не знаю.
Дивись, Віні,
я насамперед твоя подруга.
Завжди подруга. Хочу, щоб ти була щаслива.
Це все, чого я хочу.
Тож уперед, будь щаслива.
І ти також.
Люблю тебе.
І я тебе люблю.
Зникни. Уперед.
Сюди, брудний виродку.
Такий наказ. Повертайтеся на Роу.
Так, проходьте. Дякую.
Перепрошую.
Дякую.
Вам не можна. Повертайтеся на Роу.
На Роу? Чому це?
Ви не розумієте. Ми їдемо.
Жодний нелюд не покине міста до наступного наказу.
Чому? Що коїться?
Канцлера було вбито сектантами-фавнами.
Усіх нелюдів повертають на Роу.
Без винятку.
Нам дають сигнал
повертатися в порт, сер.
Усі судна повертаються.
Ігноруйте їх.
Нехай женуться, якщо хочуть.
Який курс нам обрати?
Капітан хотів би знати, куди нас відвезти.
У якесь нове місто.
Кудись далеко.
Здивуйте нас.
Мадам. Сер.
«Упевнений, газети добре заплатять
за історію напівкровки, якого я народила канцлерові».
СОФІ БРЕЙКСПІР
Кольори тобі личать.
Переглядаєш промову?
Обмірковую пропозицію.
Одруження?
Одруження? Це звучить так просто.
- І про що ти думаєш? - Про династію.
Про що ти думаєш?
Подумав, що схоже на записку-шантаж,
яку надіслали моїй мамі.
Ти ж найрозумніший?
Це так.
Ти стоїш за цим усім.
Зізнаюся, не очікувала, що ти так швидко розберешся.
І все таки цікаво. Я все ще можу дивуватися.
Як ти дізналася?
Таємниця була надійно прихована.
Ніщо не сховається від тих, хто шукає.
Батько давно збирав бруд на канцлера.
Він не міг не натрапити на чутки.
Руйнівні, щоправда.
Але відмовився ними скористатися,
окрім випадкових уколів або натяків на трибуні парламенту.
Якісь залишкові почуття до твоєї матері, я гадаю.
У мене, звісно, співчуття не було.
Співчуття? Чорт, мій батько мертвий через цей лист.
І все ж твої очі абсолютно сухі. Чому так?
Скажи, ти хоч раз плакав?
Тебе б та в кайдани.
Але ти не зможеш.
Чому б ні?
Ти збираєшся вийти
й оголосити, що наймогутніше місто на світі має нового лідера.
Через цей лист.
Цікаво ж, як розчерк дівочого пера може змінити
перебіг історії?
Навіщо ти це зробила?
Тому що хаос народжує можливості.
Для чого?
Для нас.
Вони чекають на вас, сер.
Тепер ти канцлер.
Справжня гра лише починається.
Тобі час вирішувати.
Чи бути нам друзями…
чи ворогами.
Пані та панове парламентарі,
лідерка опозиції та канцлер.
Друзі,
звертаюся до вас у цей момент великої втрати з терміновим повідомленням.
Ми — місто в облозі.
Над нами загрози, які мій батько не міг і уявити.
Загрози ззовні
та зсередини.
Ми стоїмо на порозі великої та таємної війни.
Не тієї, про яку ми просили.
Але війни, бачить Бог, яку ми виграємо.
Уже вживаються заходи для захисту мешканців міста.
ПОПЕРЕДЖЕННЯ - БУДЬ-ЯКІ ЛЕТЮЧІ ОСОБИ БУДУТЬ РОЗСТРІЛЯНІ НА МІСЦІ
ЗА ДОРУЧЕННЯМ В. О. КАНЦЛЕРА
Ми обов'язково переможемо.
Ми загартуємося проти тих, хто планує наше знищення.
Ми будемо дивитися їм в очі й не кліпати.
Ми не підемо на компроміс.
Ми не будемо вести переговори.
Ну ж бо, проходьте.
Розумієте, гадаю, ви помилилися. Я тут народилася.
Жодних винятків.
Проходьте.
Ми будемо полювати на них…
до самого краю світу.
Ми не знаємо, на що чекати в майбутньому.
Але знаємо одне.
Дріб'язкова політика розділяла цей зал занадто довго.
Розділені ми слабкі.
Ми не можемо бути слабкими.
Не сьогодні.
Сьогодні ми маємо спільного ворога.
І ми маємо бути єдиним цілим, щоб перемогти.
Я прошу вас зараз,
шановна лідерко опозиції.
Ви постанете поруч зі мною?
Я постану.
Ми постанемо!
До біса, я йду.
Флері.
Віньєт!
Заходь, люба.
Усе гаразд, приятелю. Це просто нелюдка. Йди.
Філо!
Філо, благаю тебе, не створюй проблем.
Я знайду вихід.
- Літунка! - Пустіть мене!
Боже. Ні.
Я знайду вихід.
Кажу ж, приятелю. Лише нелюдка. Проходь.
Я нелюд.
Дякую, канцлере.
Настає новий день.
Зміни грядуть у цьому місті.
Разом ми перетнули межу.
Уже немає шляху назад.
Переклад: Дмитро
Творчий керівник Данило Качмарський