Inspektorius Eimsas, San Fransisko policija.
Kas čia nutiko?
Kažkas paskambino į Pagalbos tarnybą. Pareigūnai atvyko ir rado kūną.
Abu tyli.
Nužudytasis - Martinas Heivudas.
Buvęs policininkas.
Buvo įtariamas Džošua Kyto
ir Driu Ternio žmogžudyste San Fransiske.
Nieko nesakyk.
Uždėkit jam antrankius.
Palaukit. Ką jūs darot?
Jis tik…
Paskambinsiu Mitriui.
Važiuosiu paskui tave, tėti.
Myliu tave.
Eimsai, kas nutiko?
Nužudytas Martinas Heivudas. Bare „The Knock“.
Po galais. Kas ten nutiko?
Jį nudūrė.
Šryvą išvežė apklausai.
Nei jis, nei Popė nieko nesako.
Pala. Popė buvo ten? Kaip ji?
Viskas gerai. Ji… Na, jai - šokas.
Gerai, klausyk. Susitinkam mieste.
Ačiū, kad paskambinai.
Trini?
Ką? Kas nutiko?
- Klausyk, širdele. Aš išvažiuoju. - Ką?
Kai išeisiu, užsirakink duris
- ir įjunk signalizaciją. - Gerai.
Parašysiu žinutę mamai, kad turėjau išvažiuoti.
- Gerai. - Viskas gerai?
Taip. Ryte treniruotė, tad eisiu anksčiau miegoti.
Gerai. Greitai grįšiu. Jei kas, skambink, gerai?
Būtinai paskambink.
Tėti.
Taip?
Būk atsargus.
Prašau.
Pažadu, širdele, girdi?
Nagi. Pažadu.
- Myliu tave. - Ir aš.
Užsirakink duris.
- Prašau, užsirakink duris dabar pat. - Gerai, jau einu.
OUKLANDO POLICIJA
Sveika. Gal papasakosi, kas nutiko?
Kaip draugui ar pareigūnui?
Aš esu faras, Pop.
O aš - savo tėvo dukra.
Palauksiu advokato.
Gerai.
Bet jeigu Martinas Heivudas buvo Ouklande ir atėjo į jūsų šeimos barą,
įtariu, jis ten pasirodė ne tam, kad skleistų Dievo žodį.
- Ei. - Atsargiau, žmogau.
- Leisi mums pasikalbėti? - Žinoma.
Eime, pasikalbėsim lauke.
Sveikas.
Kaip tu?
Jis užpuolė mane.
Sugriebė ir nepaleido.
Tada staiga pasirodė tėtis ir čiupo peilį, kuris iškrito man iš rankų.
Jis tikrai norėjo tave nužudyti.
Jis būtų nužudęs ir mane, ir tėtį.
Žinau, ką sakau. Jis siekė pistoleto.
Tai turėtų jam padėti, tiesa?
Gali neabejoti, bliamba.
Tai buvo savigyna.
Einu, pažiūrėsiu, ką galiu padaryti.
Viskas bus gerai.
Pareigūne Sančesai, ateikit pas budintįjį.
Ten tėtis.
Pala. Ką tai reiškia?
Šūdas.
To buvo galima tikėtis. Tai - sulaikymas pakankamu pagrindu.
Jį gali sulaikyti jį 48 valandoms. O ketvirtadieniais tai…
Ketvirtadienis - blogiausia diena. Teisėjas jį priims tik antradienį.
Jį perveš į Santa Ritą?
- Pats žinai. - Velnias.
Visiška nesąmonė.
Ir tai niekaip nesusiję su byla.
Nė vienas neturit draugų, tik daugybę priešų.
Neradai nieko, kas padėtų tėčiui? Mitris jau du kartus skambino.
Kol kas ne. Bet Eimsas sužinojo
Heivudo telefono buvimo vietą pagal mobiliojo ryšio bokštų duomenis.
Žiūrėk.
Jis sekė tave čia, kai važiavai tiltu.
Panašu, kad jis sekė mus nuo tada, kai nuvažiavome nuo jo namų.
Jis persekiojo mane.
Pop,
bokštų duomenys rodo,
kad Džošua ir Driu nužudymo naktį jis buvo netoliese.
To nepakaks jo kaltei įrodyti.
Kažko trūksta.
Skambutis bendruoju „Shelter“ numeriu rytą po žmogžudysčių.
Kokio velnio jam skambint į „Shelter“?
Kas?
- Maika. - Šūdas.
Ji man visad buvo įtartina, Pop.
Dabar aišku, kaip „Shelter“ gaminiai atsidūrė Heivudo namuose.
Rask įrodymą, kad jis skambino Maikai.
Negalime mesti tuščių kaltinimų.
Būtų dar geriau, jei sužinotume, apie ką jie kalbėjosi.
Gerai.
Būtų gerai kompanijoje turėti savo žmogų,
- paklausiu Markuso, gal jis padės. - Gerai.
- Sveikutė. - Ką tik kalbėjau su Liliana.
Šįryt tėtis skambino iš Santa Ritos. Jam viskas gerai.
Ji bando perduoti jam vaistus.
Atsiprašiau iš darbo. Sakyk, ką man daryti.
Vėliau važiuosiu pasimatyti su tėčiu. Nori kartu?
Ne.
Saide.
Ne. Nenoriu matyti tėčio kalėjime.
Pasimatysiu, kai grįš namo.
ALAMIDOS APYGARDOS ŠERIFO TARNYBA
SANTA RITOS KALĖJIMAS
Gerai. Gali eiti.
Kitas.
Eikite prie langelio.
Ką tu čia darai?
LANKYTOJA
Atėjau aplankyti Šryvo.
Nesvarbu, kas vyksta tarp mudviejų, juk žinai, kad aš jį myliu.
Aš nieko apie tave nežinau.
Žinai.
Kitas.
Martinas Heivudas… Jis nužudė Džošua?
Kitas.
Prašau čia.
Man skauda širdį matyti tave čia.
Dėl tavęs viską padaryčiau. Net sėsčiau į kalėjimą.
Nekalbėk taip, tėti.
Maika buvo atėjusi.
Aš ją sutikau.
Pasikalbėk su Maika.
- Aš ja nepasitikiu. - Ne dėl jos. Dėl savęs.
Išklausyk ją.
Neprivalai jai atleisti.
Neprivalai jos suprasti ar ja pasitikėti, bet…
šią problemą reikia išspręsti.
Nenoriu vėl įsileisti jos į savo gyvenimą.
Paklausyk manęs, širdele.
Esu pridaręs klaidų. Didelių ir mažų. Kaip ir tu.
Bet tu jas velkiesi sau iš paskos visą gyvenimą.
Viskas, ką tu padarei, susiję su tais metais, kai sėdau už grotų.
Kai apleidau tave.
- Tėti. - Tiesiog…
Nužudžiau tą žmogų, išgelbėjau tave.
Nužudyčiau jį milijoną kartų, jei tai padėtų apmalšinti tavo skausmą.
Paklausk savęs,
kas galėjo nutikt Maikos gyvenime, kad ji tapo tokia, kokia yra?
Jei neišklausysi jos,
tai bus dar viena skausminga klaida, kuri neduos tau ramybės.
Neužsikrauk sau dar vienos naštos.
Supranti, ką noriu pasakyti?
Dieve, kaip aš tave myliu.
Liesti negalima.
Labas, Šėja. Kalba Markusas Kilebru.
Labas, Markusai. Kaip sekas?
Klausyk, man labai reikia tavo pagalbos.
Padėsiu, kuo galėsiu.
Kažkas paskambino kitą dieną po Džošo ir Driu žmogžudystės.
Bendruoju „Shelter“ numeriu 8.07 val. ryto.
Noriu žinoti, kam buvo persiųstas skambutis, supranti?
Gerai, 8.07 val. ryto.
- Pabandysiu sužinoti. - Ačiū.
Iki greito.
Jis to nenusipelnė.
Melas, kurį Maika ėmė skleisti dar jo nė nepažindama, lėmė jam mirtį.
Jos atsakymai bus nieko verti, jei ji šito nepripažins.
Kaip ir savo dalyvavimo.
Viena apgaulė pakirto šešių žmonių gyvenimus.
Džošo, Driu, Rouzės, Holto, Ramono…
Net to nenormalaus Martino Heivudo.
Septynių…
jei neištrauksim iš kalėjimo tėčio.
Aštuonių, jei įskaičiuosim ir ją pačią.
„Shelter“ - prasti popieriai.
Jei ji iš tikrųjų yra plėšri katė, kaip aš apie ją galvoju…
RENGINIAI - NUKELTA
…jai beliko vienas gyvenimas iš devynių.
Noriu, kad ji prisipažintų melavusi.
Kad prisiimtų atsakomybę.
„PAKILTI IŠ PELENŲ“ - MAIKA KYT RENGINYS ATŠAUKTAS
POPĖ PARNEL
Tai - atpildas, Maika.
Ko tau reikia, Pope?
Kodėl pavogei Rouzės gyvenimą?
Jos sąskaita pasistatei imperiją.
Atėmei iš jos balsą. Ištrynei jos vardą.
Atsirado, mat, šventeiva.
Nori pakalbėt apie ištrintus vardus? Pažiūrėk į save.
Išvykai į Niujorką ir atsisakei savo šaknų, savo ryšių su šeima.
Kodėl, tapusi žurnaliste, atsisakei Skouvil pavardės?
Pasiėmiau Parnel pavardę, norėdama jausti artimesnį ryšį su mama.
Popė Parnel.
Ištarus šią pavardę, visi kiti lieka antrame plane.
Netiesa.
Ingremas buvo teisus.
Jis žinojo, kad tu niekada jam visiškai neįsipareigosi. Tik sau.
Štai kodėl tu esi viena.
Kaip ir aš.
Nieko sau.
Rouzė sakė, kad ginsiesi kaip į spąstus patekęs žvėris.
Kas kitas mane apgins?
Ne viskas yra melas.
Aš neturėjau šeimos.
Mano biologinė šeima mane paliko.
O Šryvas, jis…
buvo man tėvas.
O tu - mano sesuo.
Su jumis jaučiausi saugi.
Bent gali įsivaizduoti, ką man tai reiškė?
Buvau priimta tokia, kokia esu.
Maniau, tapome viena kitai šeima.
Žinai, visą gyvenimą jos ieškau.
Visur…
jos ieškau.
Vėl bandai manim manipuliuoti.
Vėl užsidėjai tą kaukę.
- Aš neturiu kaukės. - Turi.
Pirmą kartą ją pastebėjau Niujorke,
kai išleidau paskutinius pinigus, bandydama tave surasti.
Kai norėjai perduot man savo rankraštį.
Rouzės rankraštį.
Mačiau tave su naujais draugais.
Manei, kad jie geresni už mane. Geresni už tave.
Už tave su pigiais batais ir prasčiokišku akcentu. Už tavo istoriją.
Tu jauteisi už juos prastesnė
ir gėdinaisi manęs.
Tu užklupai mane staiga.
Prisiminei, kad mane myli, tik tada, kai išėjo tavo draugai.
Tą dieną pamačiau tavo tikrąjį veidą. Karjeristė.
Keitei spalvas priklausomai nuo to, su kuo bendrauji.
Taikeisi prie visų.
Bet aš vis viena tave mylėjau.
Tu neturi jokio supratimo,
kaip aš jaučiausi tame pasaulyje.
Jokio supratimo.
Ir tu esi teisi.
Mes - panašios.
Abi esam kovotojos.
Bet, priešingai nei tu, aš negriaunu kitų žmonių gyvenimų.
Tu naudojiesi žmonėmis, Maika.
Kaip pasinaudojai Martinu Heivudu.
Nesupratau?
Rytą po žmogžudystės jis paskambino bendruoju „Shelter“ numeriu.
Ką tu čia paistai? Aš buvau namie.
Pasinaudojai Martinu Heivudu, kad šis nužudytų Džošą ir apsaugotų tave.
Vis dar galvoji, kad prikišau rankas prie žmogžudystės?
O Dieve.
Kad galėjau šitaip su juo pasielgti.
Tu vis dar įtarinėji mane.
Nenoriu. Bet įtarinėju.
Tu dalyvavai mano vestuvėse.
O tu - mano.
Atsakysiu tau į visus klausimus.
Gali tai įrašyti.
Kad niekam neliktų jokių abejonių.
Labas. Ką tik kalbėjau su Šėja.
Ji man atsiuntė telefonų skambučių į „Shelter“ išklotinę.
Atsiunčiau tau, pažiūrėk.
Prisipažinimas gerokai palengvintų mums gyvenimą.
Bet gerai, aš pažiūrėsiu.
Klausyk, Markusai, aš tau perskambinsiu.
Gerai, supratau.
Ko čia spoksot, bliamba?
Taigi, Maika. Kas tu buvai iki mums susitinkant?
Nuo ko viskas prasidėjo?
Nuo mano mamos Fonos. Toks buvo jos vardas.
Kur ji?
Mirė prieš penkerius metus.
Visą tą laiką ji buvo gyva?
Jei taip galima pasakyti.
Nesimačiau ir nekalbėjau su ja daugiau nei 15 metų.
Jos kūnas buvo rastas prie Rašen upės.
Ji buvo įnikusi į narkotikus ir mirė dėl natūralių priežasčių.
Tiesiog užmigo po medžiu.
Jos liemenėlėje…
buvo rasta mano nuotrauka iš knygos „Nereikalinga“.
Ant jos ji buvo užrašiusi „mano dukra“.
Policija mane surado per leidėją.
Užjaučiu.
O tėvas?
Aš jo nepažinojau.
Fona labai mėgo graikų mitus.
Skaitydavo juos man. Tai - vienintelis malonus buvimo su ja prisiminimas.
Kai paklausdavau, kas mano tėvas, ji atsakydavo:
„Deivei nereikia vyro, kad susilauktų dukters.“
- Pabėgai nuo jos? - Buvau priversta.
Būdama dar visai maža supratau, kad turiu pabėgti.
Retkarčiais dingdavau, norėdama patikrint, ar ji pastebės, kad manęs nėra vis ilgiau,
bet ji nepastebėdavo.
Buvau viena apleistame pastate prie pašto Vakarų Ouklande.
Nakčiai pasislėpiau pusrūsyje.
Tą kartą ji atėjo ieškoti manęs.
Ne viena. Su kažkokiu vyru.
Iškart pabėgau, ilgai nesvarsčiusi, ko jiems iš manęs reikia.
Buvo nesunku nuspėti.
Kur tu pabėgai?
Į Bušrodo parką. Ten ir miegojau.
Pamačiau tave ir tavo seseris su Šryvu.
Nuo pavadėlio nutrūko šuo ir pasileido tiesiai link jūsų,
aš buvau žaidimų aikštelėje.
Šryvas, pamatęs šunį, užkėlė jus visas ant vielinės tvoros
ir liepė ropštis aukštyn.
Šaukdamas: „Lipkit aukštyn, kad jis jūsų nepasiektų.“
Prisimenu.
Niekada to neužmiršiu.
Buvau ką tik pabėgus nuo mamos, kuri nemokėjo manęs apsaugoti,
ir pamačiau, kad jo instinktas buvo ne pačiam gelbėtis, o apsaugoti jus.
Man to labai reikėjo.
Žinoti, kad mane apgins. Kad esu saugi.
Kurį laiką taip ir jaučiausi.
Kai buvau su Džošua.
Ir kas dabar?
Tau pasisekė, kad ką tik nusiploviau rankas.
Sveika, Ty.
Sveikutis.
Pala. Ką tu čia darai?
Norėjau padaryt tau staigmeną.
Leisk. Aš tau padėsiu. Iš Atlantos atvyko mano pusbroliai.
Senokai nesimatėm. Noriu aprodyt jiems miestą.
- Gal nori kartu? - Taip, žinoma. Mielai.
Mano tėvai grįš tik po kelių valandų. Tad…
Liuks.
- Ten jie? - Taip, jie.
Labas.
- Dabar aš susipažinsiu su tavo šeima. - Taip, tikrai.
- Labas. - Labas, turi minutėlę?
- Taip. Maika ką tik išėjo. - Kur tu?
Teatre „The Orpheum“.
Ji davė man interviu.
- Gavau skambučių į „Shelter“ išklotinę. - Ir?
Pasirodo,
tą rytą po žmogžudysčių Martinas Heivudas skambino Aivei Abot.
- Tikrai? - Taip.
Ir tai dar ne viskas. Palyginau Martino telefono buvimo vietą
su Aivės. Pasirodo, Heivudas ir Aivė buvo kartu
prie sandėlio Valėjuje tą rytą, kai buvo nužudyti Džošua ir Driu.
Jei tai yra tiesa, Maika - nekalta.
Neskubėk.
Reikia įrodymų, kad ji neprisidėjo prie žmogžudysčių planavimo.
Jei Aivė sužinojo
Džošo seifo kodą, ji galėjo jam perduoti Džošo pistoletą.
Taip.
Klausyk. Atsiųsk man to sandėlio adresą.
Paprašysiu Noa
paieškoti saugos kamerų įrašų.
Gerai, sutarėm. Pasakyk, kad ji atvažiuotų prie teatro.
- Aš jau važiuoju. Tuojau būsiu. - Gerai.
- Labas. - Sveika.
Nė už ką nepatikėsit. Pagautas nusikaltimo vietoj. Martinas Heivudas.
Pateko į kamerą prie sandėlio Valėjuje. Ir pažiūrėkit, kas su juo.
Sumauti niekšai.
Ji nužudė mano draugą.
Noriu dalyvauti jos suėmime.
Džošas buvo mano draugas…
ATGIMUSI MAIKA KYT
…ir aš jį mylėjau.
PRATĘSTAS TURAS
Apie ką tu čia?
Aive Abot, jūs suimama
už Džošua Kyto ir Driu Ternio žmogžudystes.
- Rankas už nugaros, ponia. - Turite teisę tylėti.
Viskas, ką jūs pasakysite, bus panaudota prieš jus teisme.
Kas čia vyksta?
Aive, ką visa tai reiškia?
Ką?
Maika.
Kas čia vyksta?
Radome kameros įrašus, kur Aivė susitinka su Martinu Heivudu
tą rytą, kai buvo nužudytas jūsų vyras.
Kol kas ji tyli.
Pirma nori pasikalbėti su jumis.
Nenoriu nieko iš jos girdėti.
Maika, tiesiausias kelias į nuteisimą yra prisipažinimas.
Pasikalbėk su ja, Maika.
Dėl Džošo.
Tik noriu žinoti, kodėl.
Nepalikai man kito pasirinkimo.
Supranti, Rouzė viską papasakojo Džošui.
Džošas nenorėjo gyventi meluodamas.
Tiesa apie tave būtų sunaikinusi ir tave, ir „Shelter“.
Negalėjau to leisti.
Heivudas norėjo suvesti sąskaitas su Džošua
už tai, kad dėl dokumentinio filmo jam teko išeiti iš darbo.
Nebuvo sunku jį įkalbėti.
Gerai.
Metų metus kūriau „Shelter“ prekių ženklą.
Šios kompanijos sėkmei paaukojau visus savo pinigus ir viską, ką turėjau.
Džošua grįžo pačiu laiku.
Vienas.
Tai buvo mano šansas pakeisti ateitį.
Įsirašyti į „Shelter“ istoriją.
Norėjau, kad viskas būtų padaryta teisingai.
Planas buvo tobulas.
Seifo kodas, Džošo pistoletas.
Viskas apgalvota iki smulkmenų.
Bet nutiko tai, ko niekaip negalėjome tikėtis.
Šūdas.
Padarei tai, kad apsaugotum mane?
Kad apsaugotum „Shelter“?
Negaliu patikėti.
Taip nieko ir nesupratai.
Galvojau viską atšaukti, kai nusprendei eiti pavakarieniauti
su Pope.
Norėjau, kad ir tu ten būtum.
Mes norėjom nužudyti Džošą,
o po to - tave.
Viskas buvo gerai, kai buvom tik tu ir aš.
Dieve, tada mes galėjom viską.
Nes aš tikėjau…
Tikėjau viskuo, ką sakei.
Pasitikėjau tavim.
Viską tau atidaviau.
Savo pinigus. Savo laiką.
Aš tau atidaviau savo gyvenimą.
Tu man buvai viskas.
Aš mylėjau tave.
Mylėjau labiau nei ką nors savo gyvenime.
Dieve, Džošas to nebūtų supratęs. Nė už ką.
Mirtis būtų tave išgelbėjusi.
Pavertusi tave kankine.
Žinai, ką? Tu nesi verta „Shelter“.
Nesi verta meilės, kurią gavai iš mūsų visų.
Nesi verta atsidavimo ir pagarbos, kurią gavai iš mūsų visų.
Nes tu esi sukčiuvienė. Štai prie ko privedė tavo melas.
Tikiuosi, tu liksi be skatiko kišenėj!
Be jokio draugo!
Be nieko!
Aš esu savo gyvenimo šeimininkė.
Aš atkursiu jį, pradėsiu viską iš pradžių.
Žingsnis po žingsnio.
Įveiksiu sielvartą.
Žingsnis po žingsnio.
Maika?
Tu bandei mane įspėti.
Kad sužinosim daugiau, nei norėtume žinoti.
O dabar, spėju, tai sužinos ir visas pasaulis.
Žinai…
joks vaikas neturi patirti to, ką teko patirti tau.
Užjaučiu dėl to, kas tau nutiko.
Bet Rouzė buvo tokia pat nereikalinga, kaip ir tu.
Jei apie tai nutylėsiu,
vadinasi, tavo skausmas yra svarbesnis už jos.
Šitaip negalima.
Suprantu.
„Kai šviečiant ryto saulei eini takeliu
ir priekyje pamatai savo šešėlį…“
„…bent žinai, kad vis dar egzistuoji.“
Tai - pirmieji žodžiai iš knygos „Nereikalinga“.
Rouzės žodžiai.
Myliu tave.
Ir visuomet mylėsiu.
Kas padaryta - padaryta.
Ir aš tave myliu.
Kai galvojame apie dalykus, paveldimus iš kartos į kartą,
dažniausiai galvojame apie fizinius bruožus.
Galima paveldėti mamos akis arba tėčio šypseną.
Galbūt pagalvojame apie šeimos relikvijas.
Brangius daiktus, sukauptus ir perduodamus iš kartos į kartą.
Bet mes taip pat
galime paveldėti jų skausmą.
Jų klaidas.
Jų traumą.
Labai dažnai praeities skausmas nulemia mūsų ateitį, mums patiems to nežinant.
Tarsi nebyli ir nenumaldoma bausmė.
Jau pasakojau jums apie tuos metus, kurie lėmė mano gyvenimą.
Savo prarastus metus.
Nugyvenau triskart ilgiau, nei tada turėjau metų. Ir štai.
Mano sprendimai,
mano sprendimų pasekmės.
Žmogžudysčių pasekmės irgi buvo skaudžios.
Kompaniją „Shelter“ teko uždaryti.
Paaiškėjus visai tiesai apie ją.
Kaip Maikai Kyt seksis toliau,
parodys laikas.
Bet aš drįsčiau spėti, kad tiesa ją išlaisvins.
Žmogus yra materija.
Mėsa ir kaulai.
Skaidulos ir skysčiai.
Nematomais tampame tik tada, kai žmonės nenori mūsų matyti.
Norėčiau pridurti,
kai patys nenorime matyti savęs.
Deja, pasaulis kupinas nematomų sielų.
„KITOKS TYRIMAS“ POPĖ PARNEL
Rouzė Gil visą gyvenimą buvo nematoma.
Dabar jau žinome, kad jos žodžiai
ir jos patirtis įkvėpė tūkstančius.
Žodžiai, kuriuos buvo pasisavinusi Maika.
ROUZĖS GIL NUOSAVYBĖ
Kodėl tu paėmei Rouzės dienoraščius?
Kai Rouzę ir Holtą sučiupo,
paėmiau pasaugoti jos kuprinę. Kad ji būtų pas mane.
Pažvelgusi vidun radau jos užrašus, jos piešinius, jos gyvenimą.
Supratau, kad jie - ypatingi. Jutau tai.
Ir pagalvojau, kad tai - mano šansas.
Bet tai buvo melas.
Niekada nemaniau, kad ši knyga sudrebins pasaulį.
Ji sulaukė tokios sėkmės, kokios tikrai nesitikėjau.
MANO SIELOS SESĖ
Vienintelis dalykas, galėjęs pateisinti mane dėl to, ką padariau Rouzei,
išpirkti vagystę, buvo daryti gerus darbus.
Ir aš dariau. Padėjau daugiau žmonių nei nuskriaudžiau.
Šito negana, Maika.
Turi būti gana.
Pasaulis pagaliau išgirdo Rouzę Gil.
Ji man savo žodžiais pasakė, ką jai tai reiškia.
Maika grąžino man visus mano dienoraščius.
Tai buvo tarsi susitikimas su senu draugu.
Jie man priminė, kokia buvau, ką teko patirti.
Dabar vėl galiu kvėpuoti.
Tiesa tapo žinoma.
Kaip ir aš.
Mes tikriausiai daugiau niekada nesusitiksim,
bet mus visuomet sies
ši istorija
ir tai, ką teko patirti vaikystėje.
Tuo tarpu taip ir liko neaišku,
kokia iš tikrųjų buvo Maika Kyt.
Nei jos ištikimiausiems gerbėjams…
nei jos artimiausiai draugei.
Tačiau tai, ką pasakojam apie save, taip pat turi pasekmes.
Tiems, kurie turi platformą pasisakyti,
kam švaistyti savo žodžius mitams?
Visą gyvenimą
rūpinausi Popės Parnel įvaizdžiu.
Pasirinkau mamos pavardę
ir atsiskyriau nuo šeimos, kuri mane užaugino.
Nuo Skouvilių.
Bet ir mano pačios mitas
man nebepadeda.
Kuo toliau bėgu,
tuo labiau tolstu nuo savo tiesos.
Leidau skausmui mane valdyti.
Bet dabar aš grįžtu namo.
GIMIMO LIUDIJIMAS KAIZERIO LIGONINĖ, OUKLANDAS
KŪDIKIS - POPĖ PARNEL
TĖVAS - ALEKSANDRAS MAIKLAS TROJUS
MAMA - ELINORA SIUZETĖ PARNEL
TĖVO PROFESIJA - MUZIKANTAS
Mano širdis šaukia mane grįžti į Ouklandą.
Į šeimą, kurioje visad rasiu paguodą.
Kurią pati galėsiu paguosti.
Kaip rašė Elisonas,
„Kai sužinosiu, kas esu,
būsiu laisvas“.
Šie žodžiai
rodo man kelią namo.
Moko, kaip pažvelgti į save.
Kaip būti matoma tiems,
kurie man išties yra svarbūs.
Ačiū, kad buvote su manim.
Aš, Popė Skouvil,
kviečiu jus pažvelgti giliau.
Išvertė Laima Banionienė