KRIMINĀLIZMEKLĒŠANA
Inspektors Eimss, Sanfrancisko policija.
Kas te notika?
Bija zvans uz 911. Ieradās policisti un atrada līķi.
Neviens nerunā.
Mirušais ir Mārtins Heivuds.
Bijušais policists.
Aizdomās turētais par Džošuas Kīta un Drū Tērnija slepkavību Sanfrancisko.
Ne vārda!
Uzliec rokudzelžus!
Ei, pag, pag! Ko jūs darāt?
Viņš tikai…
Es piezvanīšu Mitrijam.
Es tev sekošu. Būšu pie tevis, tētiņ.
Es tevi mīlu.
Eims, sveiks!
Mārtins Heivuds ir miris. Bārā The Knock.
Velns parāvis! Kas notika?
Viņu nodūra.
Šrīvs aizvests uz nopratināšanu.
Ne viņš, ne Popija nerunā.
Paga! Tur bija Popija? Vai viņai viss labi?
Viņai viss labi. Viņa… Viņa ir šokā.
Labi, paklau! Es dodos pie tevis uz centru.
Un, klau, paldies, ka piezvanīji.
Trinij?
Ko? Kas notiek?
-Paklau, mīļā! Man jāiziet, ja? -Ko?
Tā. Kad aiziešu, aizslēdz durvis
-un ieslēdz signalizāciju! -Jā, zinu.
Un es uzrakstīšu ziņu mammai, ka man bija jādodas.
-Labi. -Viss kārtībā?
Jā. Man rīt no rīta ir treniņš, tāpēc iešu gulēt.
Labi. Drīz būšu atpakaļ. Mobilais man būs līdzi, ja?
Ja ko vajag, protams, zvani!
Tēt!
Jā?
Esi uzmanīgs!
Lūdzu.
Meitiņ, es apsolu, ja?
Panāc! Es apsolu.
-Es tevi mīlu. -Es tevi arī.
Un aizslēdz durvis!
-Aizslēdz durvis, lūdzu! -Labi, eju.
OKLENDAS POLICIJA
Sveiki! Vai pastāstīsiet, kas notika?
Jums vai amatpersonai?
Es vienmēr esmu policists, Popa.
Es vienmēr esmu sava tēva meita.
Pagaidīšu, līdz atnāks viņa advokāts.
Nu labi.
Bet, ja Mārtins Heivuds bija atdzinies uz Oklendu, uz jūsu ģimenes bāru,
es pieņemšu, ka viņš tur nebija, lai sludinātu Dieva vārdu.
-Sveiki! -Skaties, kur ej!
-Ļausiet mums aprunāties? -Jā.
Nāc! Parunāsim ārā.
Sveiks!
Tev viss labi?
Viņš man uzbruka.
Sagrāba mani.
Pēkšņi uzradās tētiņš un pacēla nazi, kas man bija izkritis.
Viņš noteikti gribēja tevi novākt.
Viņš būtu nogalinājis gan mani, gan tētiņu.
Es zinu. Viņš sniedzās pēc pistoles.
Tu to vari izmantot, vai ne?
Pēc pilnas programmas.
Tā bija pašaizsardzība.
Iešu iekšā un skatīšos, ko varu darīt.
Viss būs kārtībā.
Būs labi.
Policist Sančes, lūdzu, dodieties uz reģistratūru!
Re, kur tētiņš.
Pag! Kas notiek?
Velns!
Baidījos, ka tā varētu notikt. Aizturēšana uz aizdomu pamata.
Viņu var aizturēt līdz 48 stundām. Pat ceturtdienās tas…
Vissliktāk ir tikt aizturētam ceturtdienā. Viņš var nesatikt tiesnesi līdz otrdienai.
Tātad viņu pārved uz Santaritas cietumu?
-Tu jau zini. -Velns!
Stulbums!
Un tam nav nekāda sakara ar lietu.
Nevienam no jums nav draugu, bet jums ir daudz ienaidnieku.
Vai atradi, kā palīdzēt tētiņam? Mitrijs zvanījis jau divreiz.
Vēl ne. Bet Eimss iedeva Heivuda zvanu un mobilā torņu izrakstus.
Paskaties!
Viņš tev sekoja te, pāri tiltam.
Un izskatās, ka viņš iesēdās mums astē, kad aizbraucām no viņa mājas.
Viņš mani izsekoja.
Popa,
mobilā torņu dati liecina, ka tovakar viņš ir bijis
netālu no vietas, kur tika noslepkavoti Džošua un Drū.
Bet ar to ir par maz.
Kaut kā trūkst.
Patvēruma galvenā līnija - nākamajā rītā pēc slepkavībām.
Kādā sakarā lai viņš zvanītu uz Patvērumu?
Kas ir?
-Maika. -Velns!
Man viņa vienmēr likās aizdomīga.
Un tas izskaidrotu, kāpēc Heivuda mājās bija Patvēruma produkti.
Tev jāiegūst apstiprinājums, ka viņš zvanīja Maikai.
Mēs nevaram vienkārši apsūdzēt.
Vēl labāk būtu, ja zinātu, par ko viņi runāja.
Labi.
Mums noderētu acis un ausis policijā.
-Pajautāšu, vai Markusam tur vēl ir gali. -Labi.
-Sveika! -Tikko runāju ar Lilianu.
Tētiņš šorīt piezvanījis no Santaritas. Viņam viss labi.
Viņa cenšas nogādāt viņam zāles.
Paņēmu brīvu dienu. Pasaki man, ko tu gribi, lai es daru.
Es vēlāk apciemošu tētiņu. Gribi braukt līdzi?
Nē.
Saidij!
Nē. Es noteikti negribu redzēt tētiņu tādu.
Satikšu, kad atgriezīsies mājās.
ALAMĪDAS APGABALA ŠERIFA IECIRKNIS
SANTARITAS CIETUMS UZŅEMŠANA, PĀRVEŠANA, ATBRĪVOŠANA
Viss kārtībā. Ejiet!
Nākamais!
Ejiet pie lodziņa!
Ko tu te dari?
APMEKLĒTĀJS
Atnācu apraudzīt Šrīvu.
Paklau, lai kas notiek starp tevi un mani, tu zini, ka es viņu joprojām mīlu.
Es tevi vispār nepazīstu.
Pazīsti gan.
Nākamais!
Mārtins Heivuds… Vai viņš nogalināja Džošuu?
Nākamais!
Šeit.
Man tā nepatīk tevi redzēt te.
Es te paliktu, ja tā varētu tevi pasargāt.
Nerunā tā, tētiņ!
APGABALA CIETUMS
Pie manis bija atnākusi Maika.
Es viņu satiku.
Ļauj viņai izstāstīt viņas stāstu!
-Es viņai neuzticos. -Ne viņas dēļ. Sevis dēļ.
Uzzini, kas viņai sakāms.
Tev nav viņai jāpiedod.
Tev nav viņa jāsaprot, tev nav viņai jāuzticas, bet tev…
tev tas ir jāatstāj aiz muguras.
Es negribu atvērt durvis, pa kurām viņa varētu atgriezties.
Paklausies, meitiņ!
Esmu pieļāvis kļūdas. Gan lielas, gan mazas. Un tu tāpat.
Bet tu visu mūžu esi tās vilkusi sev līdzi.
Viss, ko esi darījusi, ir bijis tā gada dēļ, ko pavadīju cietumā.
Tā gada dēļ, kad tevi pametu.
-Tētiņ! -Pa-pa-pa! Tikai…
Nogalināt to vīrieti, izglābt tev dzīvību…
Es viņu nogalinātu miljons reižu, ja tas palīdzētu mazināt tavas sāpes.
Tāpēc es gribu, lai tu sev pajautātu -
kas Maikas dzīvē padarīja viņu par to, kas viņa ir?
Ja tu neuzklausīsi, kas viņai sakāms,
tas būs jauns smagums, ko nesīsi sev līdzi.
Neaizstāj vienu nastu ar citu!
Vai tu mani saproti?
Ak dievs, kā es tevi mīlu!
Ei, pieskarties nedrīkst.
Sveika, Šeja! Te Markuss Kilebrū.
Sveiks, Markus! Kā tev iet?
Paklau, man ļoti vajag tavu palīdzību.
Labi.
Nākamajā dienā pēc Džoša un Drū slepkavības pienāca zvans.
8.07 no rīta. Uz Patvēruma galveno līniju.
Man jāzina, kam tu to zvanu pāradresēji, saproti?
Labi, 8.07 no rīta.
-Mēģināšu noskaidrot. -Paldies.
Drīz sazināsimies!
Viņš to nebija pelnījis.
Meli, ko Maika sastāstīja ilgi pirms viņu iepazīšanās, noveda pie viņa nāves.
Atbildes nesniedz gandarījumu, ja viņa to neatzīst.
Vai savu iesaistīšanos.
Viena krāpšana iznīcināja sešas dzīves.
Džoša, Drū, Rozas, Holta, Ramona…
Pat tā vājprātīgā Mārtina Heivuda dzīvi.
Septiņas…
ja nedabūsim tētiņu ārā no cietuma.
Astoņas, ja pieskaita Maiku pašu.
Patvērumam iet grūti.
Un, ja viņa tiešām ir kā klaiņojošs kaķis…
GAIDĀMIE PASĀKUMI - ATLIKTI
…tad viņai atlikusi tikai viena no deviņām dzīvībām.
Es gribu, lai viņa atzīstas melos.
Gribu dzirdēt, kā uzņemas atbildību.
NO PELNIEM - MAIKA KĪTA PASĀKUMS ATCELTS
POPIJA PĀRNELA
Lūk, ko tu pļauj, Maika.
Ko tu gribi, Popij?
Kāpēc tu nozagi Rozas dzīvi?
Tu savu impēriju uzcēli uz viņas rēķina.
Atņēmi viņai balsi. Izdzēsi viņas vārdu.
Tu esi tāda liekule.
Gribi runāt par vārdu izdzēšanu? Un tu pati?
Pārcēlies uz Ņujorku un noslēpi visas saiknes ar savām saknēm, ar savu ģimeni.
Kāpēc, kļūstot par žurnālisti, tu atteicies no uzvārda Skovila?
Es pieņēmu uzvārdu Pārnela, lai justos tuvāka savai mātei.
Popija Pārnela.
Šī vārda nēsātāja ir pārāka par citiem.
Tie ir meli.
Ingremam bija taisnība.
Viņš zināja, ka tu nespētu pilnībā nodoties viņam. Tikai pati sev.
Tāpēc tu esi viena.
Tāpat kā es.
Roza teica, ka, stūrī iedzīta, tu cīnīsies kā slazdā notverts zvērs.
Kurš cits par mani cīnīsies?
Ne jau viss bija meli.
Man nebija ģimenes.
Bioloģiskā ģimene mani pameta.
Bet Šrīvs man bija…
kā tēvs.
Un tu - kā māsa.
Ar jums es jutos drošībā.
Vai tu vispār saproti, ko tas man nozīmēja?
Ka mani pieņēma tādu, kāda esmu.
Man likās, ka mēs cits citā atradām ģimeni.
Bet, zini, es pēc tās esmu dzinusies visu mūžu.
Visur izmeklējos…
lai to atrastu.
Beidz censties ar mani manipulēt!
Atkal tā maska.
-Man nav maskas. -Ir gan.
Pirmoreiz es to redzēju Ņujorkā,
kad iztērēju pēdējo dolāru, lai tevi atrastu.
Kad tu man iedevi savu manuskriptu.
Rozas manuskriptu.
Es tevi redzēju ar taviem jaunajiem draugiem.
Tu domāji, ka viņi ir labāki par mani. Labāki par tevi.
Ar taviem lētajiem apaviem un lēto akcentu. Tavu pagātni.
Mazvērtības sajūta bija ierakstīta tev sejā,
un tev par mani bija kauns.
Tu ieradies negaidīti.
To, ka mani mīli, atcerējies vien tad, kad draugi aizgāja.
Todien es redzēju, kas tu patiesībā esi. Sociālā statusa tīkotāja.
Kas maina krāsu atkarībā no tā, ar ko ir kopā.
Kas katram rāda citādu seju.
Bet es tevi joprojām mīlēju.
Tev nav ne jausmas,
kāda bija mana dzīve tajā pasaulē.
Ne jausmas.
Un tev ir taisnība.
Mēs esam līdzīgas.
Mēs esam izdzīvotājas.
Bet atšķirībā no tevis es izdzīvoju, nesāpinot visus sev apkārt.
Tu citus izmanto, Maika.
Tieši tāpat, kā izmantoji Mārtinu Heivudu.
Ko, lūdzu?
Viņš zvanīja uz Patvēruma galveno līniju nākamajā rītā pēc slepkavībām.
Par ko tu runā? Es biju mājās.
Ar Mārtina Heivuda palīdzību tu nogalināji Džošu, lai sevi pasargātu.
Tu joprojām domā, ka man ar to ir kaut kāda saistība?
Ak dievs!
Domā, ka es varētu nodarīt viņam pāri.
Tu joprojām turi mani aizdomās.
Es to negribu. Bet turu aizdomās.
Tu biji manās kāzās.
Tu biji manējās.
Es sniegšu tev visas atbildes, ko gribi.
Un vari to ierakstīt.
Varam visu atklāti izrunāt.
Sveiks! Tikko saņēmu ziņu no Šejas.
Viņa atsūtīja Patvēruma zvanu reģistru.
Apskaties īsziņu!
Pilnīga atzīšanās mums visiem atvieglotu dzīvi.
Bet, jā, ar šo es varu strādāt.
Klau, Markus, es tev atzvanīšu.
Labi, kā tad.
Ko blenžat, velns parāvis?
Tātad, Maika. Kas tu biji, pirms mēs iepazināmies?
Kur tas viss sākās?
Mana māte Fona - tā viņu sauca…
Kur viņa ir?
Mirusi. Pirms pieciem gadiem.
Visu šo laiku viņa bija dzīva?
Ja to tā var saukt.
Nebiju ne viņu redzējusi, ne saņēmusi no viņas ziņu vairāk nekā 15 gadus.
Viņas līķi atrada pie Rašenriveras.
Dabisku cēloņu izraisīta nāve pēc gadiem ilgas narkotiku lietošanas.
Vienkārši aizmiga sekvoju mežā zem koka.
Viņas krūšturī atrada iebāztu fotogrāfiju no Atgrūstās vāka.
Un viņa uz tās bija uzrakstījusi "mana meita".
Policija mani atrada caur izdevēju.
Man žēl.
Un tavs tēvs?
Varēja būt jebkurš.
Fonai patika grieķu mīti.
Lasīja man tos priekšā - vienas no retajām jaukajām atmiņām par kopābūšanu ar viņu.
Un, kad jautāju par tēvu, viņa teica:
"Dievietēm nevajadzēja vīriešus, lai radītu meitas."
-Vai tu no viņas aizbēgi? -Nācās.
Pat būdama maza, es zināju, ka man jātiek prom.
Es ik pa laikam nozudu, lai redzētu, vai viņa ievēros, ka esmu prom arvien ilgāk,
bet viņa neievēroja.
Es biju viena kādā pamestā ēkā netālu no pasta Rietumoklendā.
Un es paslēpos spraugā zem pirmā stāva grīdas, lai gulētu.
Pēdējā reizē viņa atnāca man pakaļ.
Ar viņu kopā bija viens vīrietis.
Un es aizbēgu, pirms paspēju noskaidrot, ko tas man nozīmētu.
To nebija grūti uzminēt.
Kurp tu devies?
Biju Bušrodas parkā. Es tur gulēju.
Un es redzēju tevi un tavas māsas kopā ar Šrīvu.
Un tad tas suns norāvās no pavadas un skrēja taisni jums virsū,
un es biju rotaļlaukumā.
Šrīvs ieraudzīja suni un aizrāva jūs pie tā drāšu žoga,
un lika rāpties augšā.
Kliedzot: "Rāpieties līdz augšai, lai netiek klāt!"
Es atceros.
Es to neesmu aizmirsusi.
Es tikko biju aizbēgusi no cilvēka, kas nemācēja mani pasargāt,
un redzēju, ka viņš instinktīvi domā nevis par sevi, bet par savām trim meitām.
Es gribēju to pašu.
Gribēju justies pasargāta. Drošībā.
Kādu laiku es tā jutos.
Ar Džošuu.
Tad kā tas notiks?
Ziniet, labi, ka es tikko nomazgāju rokas.
Sveika, Tī!
Sveiks!
Pag! Ko tu te dari?
Gribēju pārsteigt.
Dod! Es paņemšu. Pie manis no Atlantas atbraukuši brālēni.
Sen nebijām tikušies. Izrādīšu pilsētu.
-Gribi braukt līdzi? -Jā. Labprāt.
Vecāki vēl pāris stundu nebūs mājās. Tāpēc…
Forši.
-Tie ir viņi? -Jā, tie ir viņi.
Sveiki!
-Nu es beidzot iepazīšos ar tavu ģimeni. -Jā.
-Sveiks! -Sveika! Tev ir brītiņš?
-Jā. Maika tikko aizgāja. -Kur tu esi?
Teātrī Orpheum.
Es viņu tikko intervēju.
-Es dabūju Patvēruma zvanu reģistru. -Un?
Izrādās,
ka Mārtins Heivuds zvanījis Aivijai Abotai nākamajā rītā pēc slepkavībām.
-Nopietni? -Jā.
Paklausies! Es salīdzināju Mārtina telefona datus
ar Aivijas, un tie rāda, ka Heivuds un Aivija bijuši kopā
noliktavā Valeiho tās dienas rītā, kad tika nogalināti Džošua un Drū.
Ja tā ir taisnība, tas attaisnotu Maiku.
Pagaidi!
Mums vajag pierādījumu, ka viņi tiešām kopā plānoja slepkavības.
Ja Aivija nozaga lādes kodu, tad varēja viņam iedot Džoša pistoli.
Jā.
Paklau! Atsūti man noliktavas adresi!
Palūgšu Noai,
lai pameklē drošības kameru ierakstus.
Labi, forši. Lai viņa brauc pie mums uz teātri.
-Esmu ceļā pie tevis. Drīz tiksimies. -Labi.
-Sveiki! -Sveika!
Jūs neticēsiet. Pieķerts nozieguma vietā. Mārtins Heivuds.
Kameras ierakstā pie noliktavas Valeiho. Un paskatieties, kas ir ar viņu kopā.
Nolādēts, maitas tādi!
Viņa noslepkavoja manu draugu.
Man jābūt klāt, kad viņu arestēs.
Džošs bija mans draugs…
ATDZIMUSI MAIKA KĪTA
…un es viņu mīlēju.
ATJAUNOŠANĀS TURNEJA
Par ko tu runā?
Aivija Abota, jūs tiekat arestēta
par Džošuas Kīta un Drū Tērnija slepkavību.
-Rokas aiz muguras, kundze! -Jums ir tiesības klusēt.
Viss, ko pateiksiet, var tikt un tiks izmantots pret jums tiesā.
Ko tas nozīmē?
Aivij, kas notiek?
Ko?
Maika!
Kas notiek?
SANFRANCISKO
Mēs atradām video, kurā redzama Aivijas tikšanās ar Mārtinu Heivudu
tās dienas rītā, kad tika noslepkavots jūsu vīrs.
Viņa nesaka ne vārda.
Viņa vispirms grib runāt ar jums.
Negribu dzirdēt neko, kas viņai būtu sakāms.
Maika, vienkāršākais ceļš uz notiesāšanu ir atzīšanās.
Tu to vari, Maika.
Džoša dēļ.
Es tikai gribu zināt, kāpēc.
Tu man neatstāji izvēli.
Redzi, Roza Džošam visu izstāstīja.
Un Džošs nejutās ērti, dzīvojot melos.
Ja viņš visiem atklātu patiesību, tas iznīcinātu tevi, iznīcinātu Patvērumu.
Es negrasījos to pieļaut.
Heivudam ar Džošuu bija pašam savi rēķini
viņu dokumentālās filmas dēļ.
Tāpēc nebija grūti viņu pārliecināt.
Labi.
Es gadiem ilgi biju izstrādājusi Patvēruma zīmolu,
ieguldot savu naudu un visu, kas man bija, lai padarītu to par veiksmes stāstu.
Džošs ieradās tieši laikā.
Viens.
Tā bija mana iespēja mainīt nākotni.
Ierakstīt sevi Patvēruma stāstā.
Un es gribēju, lai tas tiek izdarīts pareizi.
Plāns bija nevainojams.
Lādes kods, Džoša pistole.
Mēs visu bijām izdomājuši.
Bet vienu gan nebijām gaidījuši.
Ei!
Velns!
Sasodīts!
Tu to izdarīji, lai mani pasargātu?
Lai pasargātu Patvērumu?
Neticami!
Tu joprojām mani neredzi.
Es apsvēru to atcelt, kad tu nolēmi iet vakariņās
ar Popiju.
Jo es gribēju, lai tur esi arī tu.
Mēs grasījāmies nogalināt Džošu
un tad tevi.
Vajadzēja būt tikai tev un man.
Ak dievs, kad bijām tikai mēs divas, nebija nekā, ko mēs nespētu paveikt.
Jo es ticēju…
Es ticēju visam, ko tu teici.
Es tev uzticējos.
Es tev atdevu visu.
Savu naudu. Savu laiku.
Es tev atdevu savu dzīvi.
Es tevis dēļ noasiņoju.
Es tevi mīlēju.
Es tevi mīlēju vairāk, nekā jebkad kādu esmu mīlējusi.
Džošs to nespēja saprast. Nespēja.
Nogalināšana būtu tevi izglābusi.
Būtu pārvērtusi tevi par mocekli.
Zini ko? Tu Patvērumu neesi pelnījusi.
Un tu neesi pelnījusi mīlestību, ko tev sniedzām.
Tu neesi pelnījusi uzticību un cieņu, ko tev dāvājām.
Tu esi krāpniece. Pie šī mūs ir noveduši tavi meli.
Un es ceru, ka tu paliksi bez nekā!
Un ceru, ka paliksi bez neviena!
Bez neviena!
Neviena paša!
Es esmu savas dzīves stūrakmens.
Es varu sevi uzcelt no jauna, sākt no sākuma.
Ķieģeli pa ķieģelim. Ķieģeli pa ķieģelim.
No sēru haosa.
Ķieģeli pa ķieģelim. Ķieģeli pa ķieģelim.
Maika?
Maika!
Tu centies mani brīdināt.
Ka mēs atklāsim vairāk, nekā gribam zināt.
Un tagad ar to ierakstu to laikam uzzinās arī visa pasaule.
Paklau…
nevienam bērnam nekad nebūtu jāpārcieš tas, ko pārcieti tu.
Man žēl par to, kas ar tevi notika.
Taču Roza bija tāds pats atgrūsts bērns kā tu.
Ja es to ignorēšu,
tas nozīmēs, ka tavas sāpes bija svarīgākas par viņējām.
Tā nevar būt.
Es zinu.
"Kad uz ietves esmu atradusi rīta saules apspīdētu pleķīti
un tam pārslīd ēna, jo kādam ir jāiet man apkārt…"
"…es vismaz zinu, ka joprojām eksistēju."
Tas ir Atgrūstās pirmais teikums.
Rozas teikums.
Es tevi mīlu.
Un vienmēr mīlēšu.
Citādāk es nemācēju.
Arī es tevi mīlu.
Kad domājam par to, kas tiek nodots no paaudzes uz paaudzi,
bieži iedomājamies par ārējo izskatu.
Cilvēkam var būt mātes acis vai tēva smaids.
Varbūt mēs domājam par dzimtas īpašumu.
Dārgiem priekšmetiem, kas laika gaitā tiek uzkrāti un nodoti tālāk.
Taču var arī
mantot senču sāpes.
Viņu kļūdas.
Viņu traumas.
Un pagātnes sāpes bieži vien nosaka mūsu nākotni, pat pirms mēs apzināmies, kā.
Gluži kā mēms, nepielūdzams sods.
Esmu stāstījusi par to gadu, kas ir noteicis visu manu dzīvi.
Manu zaudēto gadu.
Esmu nodzīvojusi vēl trīstik garāku mūžu, bet tas nekur nav pazudis.
Tas joprojām nosaka manas izvēles,
manu izvēļu sekas.
Slepkavību sekas ir bijušas tālejošas.
Patvērums ir slēgts.
Un tā tumšajos nostūros ir iespīdējusi patiesības gaisma.
Kā Maika Kīta dzīvos tālāk,
rādīs tikai laiks.
Bet es uzdrošinos minēt, ka patiesība padarīs viņu brīvu.
Cilvēki ir veidoti no matērijas.
No miesas un kauliem.
Šķiedrām un šķidrumiem.
Neredzami esam tikai tad, kad citi atsakās mūs redzēt.
Un es piebildīšu -
kad atsakāmies redzēt sevi paši.
Pasaule diemžēl ir pilna ar neredzamām dvēselēm.
PĀRDOMĀJOT VĒLREIZ POPIJA PĀRNELA
Roza Gila bija neredzama visu savu mūžu.
Tagad mēs zinām, ka tie bija viņas vārdi,
viņas pieredze, kas iedvesmoja tūkstošus.
Vārdi, ko Maika uzdeva par savējiem.
ROZAS GILAS ĪPAŠUMS
Kāpēc tu paņēmi Rozas dienasgrāmatas?
Kad Rozu un Holtu apcietināja,
es paņēmu viņas mugursomu, lai paglabātu. Paglabātu pie sevis.
Un, kad tajā ieskatījos, es atradu viņas pierakstus, zīmējumus, viņas dzīvi.
Es sapratu… Es sapratu, ka tas ir kas īpašs. Es to jutu.
Un es sapratu, ka tā ir mana iespēja izrauties.
Bet tie bija meli.
Es negaidīju, ka grāmata satricinās pasauli.
Neko tik grandiozu nebiju iztēlojusies.
TUVAS KĀ MĀSAS
Bet vienīgais veids, kā varēju atlīdzināt par to, ko biju nodarījusi Rozai,
atlīdzināt par zādzību, bija darīt labu.
Un es darīju. Palīdzēju vairāk cilvēkiem nekā sāpināju.
Ar to nepietiek, Maika.
Ir jāpietiek.
Bet tagad pasaule zina Rozas Gilas vārdu.
Viņa pati man izstāstīja, ko tas viņai nozīmē.
Maika man atdeva visas manas dienasgrāmatas.
Tas bija kā atkal satikt senu draudzeni.
Redzēt, kāda es biju agrāk un kā esmu mainījusies.
Es atkal varu elpot.
Patiesība ir zināma.
Un es tāpat.
Es droši vien viņu nekad vairs nesatikšu,
bet mūs vienmēr saistīs
šis stāsts
un tas, ko mēs pārcietām bērnībā.
Turpretī Maikas Kītas īsto seju nav redzējis neviens.
Ne viņas uzticīgie pielūdzēji…
un pat ne viņas tuvākā draudzene.
Bet stāstiem, ko par sevi stāstām, ir sekas.
Mēs, kam ir tāda privilēģija kā sava tribīne,
kāpēc lai mēs izniekotu savu balsi par mītu?
OKLENDA - CAPSTONES
Es visu mūžu
esmu veidojusi Popijas Pārnelas tēlu.
Es izvēlējos uzvārdu, kas mani saistīja ar māti
un atšķīra no ģimenes, kas mani uzaudzināja.
No Skoviliem.
Bet mans mīts
man vairs nekalpo.
Jo tālāk es bēgu,
jo tālāk biju no savas patiesības.
Es ļāvu sāpēm noteikt to, kas esmu.
Bet tagad es atgriežos mājās.
IZZIŅA PAR BĒRNA PIEDZIMŠANU KAIZERA MEDICĪNAS CENTRS
BĒRNS - POPIJA PĀRNELA
TĒVA VĀRDS ALEKSANDRS MAIKLS TROJS
MĀTES VĀRDS ELINORA SUZETA PĀRNELA
TĒVA NODARBOŠANĀS - MŪZIĶIS
Es sekoju savai sirdij atpakaļ uz Oklendu.
Pie ģimenes, kas vienmēr būs kopā ar mani.
Un es esmu brīva, lai būtu kopā ar viņiem.
Kā rakstījis Elisons:
"Kad atklāšu, kas esmu,
būšu brīvs."
Šie vārdi
man māca, kā atkal nonākt mājās.
Kā ieraudzīt pašai sevi.
Un kā būt redzamai tiem,
kas patiesi ir svarīgi.
Tāpēc paldies, ka klausījāties.
Mani sauc Popija Skovila,
un es gribu, lai to pārdomājat vēlreiz.
Tulkojusi Aija Apse