Jag var ett offer i nästan två årtionden av mitt liv.
Ett oönskat barn. Kasserad.
Kasserad.
Jag fick klara mig själv.
Mot elementen.
Mot andra människor. Mot mig själv.
Mot mina demoner.
Jag vill tacka dagens gäst, journalisten Poppy Parnell,
värd för succépodden Reconsidered.
Poppy, en sista fråga. Vad väntar härnäst för dig?
Hur kan du följa upp säsongen med Warren Cave?
Att skildra Warren Caves historia kostade på mycket för mig, personligt sett.
Så jag tänker ta mig tid
och välja nästa historia mycket noggrant.
Var inte som Lauryn Hill och håll oss på halster, Poppy.
Vi vill ha en ny säsong nu.
Men ni hörde. Vi får vänta lite till. Tack för att du var med.
Tack för att jag fick vara med.
Hej, Poppy.
-Hej, Herbie. -Det vanliga?
-Absolut. -Okej.
Överraskning!
Vi överraskade henne.
Hej.
-Hej. -Så kul att se dig.
Kul att se dig.
-Du är jättefin. -Du är ursnygg.
Slå det där.
Jag fick dig nästan nyss. Men nu är det klippt för dig.
Kom igen nu.
-Jag vet inte vad jag ska säga. -Tusan också.
-Tack. -Kom igen.
Du fuskar än.
Pappa, så får du inte säga.
-Det får jag visst. -Sluta.
Hon stal från mig redan första dagen hon kom hit.
Hon hade fingrarna i kassaapparaten och sprang innan jag hann fånga henne.
Jag hann bara ett kvarter innan de här två hann ifatt mig.
Hoppade ni på henne allihop?
Ja, det gjorde vi.
Men hon var vild, så vi fick jobba.
Vi brottades och kastade sopor på varandra
tills man inte kunde se skillnad mellan oss.
De kom tillbaka och stank fruktansvärt alla tre.
Hur gamla var ni? Tio, elva år?
Ja.
Världsberömd författare.
Det var länge sen vi såg dig här.
Jag tillbringar mer tid på hotellrum än i min egen säng.
Trist att du aldrig kom hit under dina år på gatan.
Till oss.
Sitter du här och fuskar?
Herregud. Det där kommer ni aldrig att låta mig glömma.
-Nix. -Aldrig. Du ser nyrik ut.
Hejsan.
Okej, kom igen.
Tänk att vi är tillsammans igen allihop!
Ledsen att jag inte fanns här för dig när det blev galet.
Du ringde, du skrev, det var allt jag behövde.
Och jag överlevde.
Det är såna vi är, vännen. Vi överlever.
Det gör oss starkare.
Det fick vi lära oss.
Ingram? Kommer han imorgon?
Man får hoppas det.
Vi har det fortfarande lite jobbigt, men vi försöker minnas romansen.
Det låter faktiskt rätt trevligt.
Och Josh? Kommer han?
Självklart.
Varför skulle han inte det?
-Vi ses imorgon. -Vi ses imorgon.
THE MICAH KEITH EXPERIENCE KASSERAD
Så roligt att se er båda.
Tillsammans.
-Bra. -Jag hämtar nåt att dricka.
-Okej. -Ja. Följ med mig.
Vänta.
Är det där…
Det allra första utkastet av manuset till Kasserad.
Komplett med dina redigeringar.
Det hade aldrig blivit av utan dig.
Jag fick rysningar första gången jag läste den.
Du har kommit långt sen du satt bredvid mig på bussen.
De där två flickorna är aldrig långt borta, eller hur?
Nej, men världen behöver inte veta det.
Ursäkta mig.
Du, några av stipendieungdomarna är här.
-Vill du komma och träffa dem? -Jadå. Men först…
Det här är Ivy Abbott, min högra hand här på Shelter,
och jag vore hjälplös utan henne.
Ivy, det här är Poppy.
Väldigt trevligt att träffa dig.
Tack detsamma.
Ursäktar du om jag lånar Micah ett ögonblick?
-Absolut. -Perfekt.
-Strax tillbaka. -Okej.
Oj.
Bra uppslutning, eller hur?
Josh! Herregud.
Kom hit.
Jag har saknat dig.
Samma här.
Oj.
Ni två har verkligen gått långt.
Micah är världsberömd
och din dokumentär om Sons of Ivar visas överallt.
Vem kunde tro att det skulle bli så här?
Vem kunde tro det?
Vad är det?
Mår du bra?
Vad betyder det?
Bry dig inte om mig. Jag har Ryssland i blodet.
Du vet, fatalism och… livsångest. Jag har det i blodet.
Du kan berätta allt för mig.
Kom till studion senare. Då kan vi prata.
Partyt slutar väl nån gång?
Micahs självbiografi Kasserad berättar hennes historia utan att skygga.
Hennes smärta berörde miljoner och har inspirerat lika många.
Och nu presenterar vi kvinnan för dagen, Micah Keith.
God kväll.
Där inne finns en skräckslagen ung flicka.
Tretton år gammal. Lämnad att klara sig själv.
Glömd. Kasserad.
Men hon överlevde.
När jag först såg installationen låg jag i sängen i tre dagar.
Det var så svårt att titta på henne. På mig.
Efter så många år.
Jag stal. Jag bedrog. Jag slogs.
Jag drack.
Jag tog droger.
Min kropp togs. Inte alltid med mitt tillstånd.
Det gjorde henne till ingenting.
Det gjorde mig till ingenting.
Så jag skrev mig själv in i ett varande.
För att inte försvinna.
Målet här ikväll är att se till
att varje kasserad ung person får ett tryggt hem i verkligheten,
inte bara i sin fantasi.
Tack.
Innan jag går vill jag återigen tacka Ryvlin Gallery,
mina förläggare, Simon & Schuster,
min fantastiska personal på Shelter,
och min vän Poppy Parnell som ledde mig in på den här vägen.
Hon såg mina nedklottrade alster och såg dem som nåt mer.
Och hennes osvikliga tro på vad jag kunde erbjuda världen
var en hörnsten till min framgång.
Och förstås, sist men inte minst, min man Josh.
Josh, var är du?
Raring?
Han vet i alla fall var han betyder för mig, och jag tackar honom.
Och nu, mycket nöje, allihop.
I varenda delstat där jag varit, vart jag än for,
pratade folk om din podd.
Roligt att höra.
För jag har anklagats för att egenhändigt ha förstört journalismen.
Det enda jag nånsin har önskat är att hjälpa människor,
men jag får jämt hatbrev.
"Bluff." "Opportunist." "Utsugare."
Min favorit, "häxa".
Du har gjort intryck.
Sånt upprör alltid känslor.
Är Josh okej?
Han verkade lite nere på galleriet.
Växtvärk, du vet.
Shelter har växt starkt i år, och vi försöker väl anpassa oss.
JAG HETER POPPY PARNELL JAG VILL ATT DU TÄNKER OM
Oj.
Okej.
Josh?
Hallå?
Han kanske gick hem.
Han svarar inte i telefon. Jag kollar uteplatsen.
-Var är badrummet? -Över bron där borta.
Sen till vänster.
Okej.
Om ni vill ha nåt, så ta för er. Vin, öl.
Tack.
Vad ni än önskar.
Hallå, Josh?
Josh?
MÖRKRUM HÅLL DÖRREN STÄNGD!
-Poppy? -Ingram!
Ingram!
-Poppy! -Herregud.
-Poppy. -Herregud.
-Är du okej? -Det är Josh.
Det är Josh.
Poppy?
-Micah. -Vad har hänt?
Vad?
-Raring. Stanna. -Va?
-Vad är det? -Du bör inte se det.
-Inte se vad? -Du bör inte se det här.
-Poppy. -Nej…
Herregud.
Det är i princip allt.
Tack.
Mår du bra, raring?
-Nej. -Du fann kroppen.
Vem är du?
Du har blod på kavajen.
Och du är?
Inspektör Aames.
Fråga inte mig varför SFPD inte använder "utredare".
Din kollega tog vårt vittnesmål. Han kan säkert uppdatera dig.
Jag hör hellre en historia när den berättas för andra gången.
Jag går och tar hand om Micah.
Ja.
Du heter Poppy, va?
Du spelar väl inte in?
Hur länge kände du Joshua?
I tjugo år.
Vad tyckte du om hans senaste dokumentär, Drengir?
Vad har det med nånting att göra?
Han gjorde en film som retade upp Sons of Ivar.
Kanske hittar vi mordorsaken där.
Är det din teori? Så snabbt?
Vad är din?
Jag ska se till Micah.
Hej, vännen.
Han var nyss här.
Nu är han borta.
Kan vi köra hem henne?
Ja, vi underrättar er om vi får veta nåt mer.
Kan jag få en lock av hans hår?
Jag ska se vad jag kan göra.
Tack.
Jag följer henne till bilen.
Jag stannar över natten.
Tack.
Vem var grabben med Josh?
Var han otrogen mot Micah?
Det vore inte likt honom.
Om han inte älskade henne längre skulle han sticka.
Det vet du inte.
Jag känner mina vänner.
Vi vet vad våra vänner vill att vi ska tro om deras äktenskap,
det är allt.
Ingram.
Tack.
Det har varit folk här utanför hela natten.
Jag vill inte att de förökar sig som kackerlackor.
Kan ni göra nåt åt det?
Micah hade problem med en stalker förut.
Vänta, vadå? Sen när?
Nej. Det var ingenting.
Bara en sorgsen kvinna som identifierade sig för mycket med mina böcker.
Hon är inte den enda.
Och vem är du?
Ramon. Micahs assistent.
-Nåt mer? -Nej.
Nej.
Mina fans kan vara påträngande,
men jag… kunde inte föreställa mig…
Okej. Vi kan inget göra på vägen bortom grinden.
Det är allmän egendom.
Men vi lämnar en patrull utanför under 48 timmar.
-Okej. Tack så mycket. -Ja.
Hör på.
Du behöver privata vakter.
Jag vill inte ha fler främlingar omkring mig.
Han är ingen främling.
Vad kan jag göra för er?
Får vi se legitimation.
Hör på, jag heter Markus Killebrew.
Jag var polis i Oakland tills för tre år sen. Distrikt fem.
Måste jag säga till igen, grabben?
Få se legitimation.
Grabben?
Hallå, vad pågår här?
Se på mig. Raring.
Raring, se på mig.
Ge dem inte en anledning. Fokusera på mig.
Trini ringer till Yates just nu.
Jag heter Zarina Killebrew.
Jag är neonatalsköterska på Alta Bates, och det här är min man, Markus Killebrew.
Han var Oakland-polis i 12 år.
Han är nu ägare av en säkerhetsfirma.
Och det här är vårt hem.
Vår dotter filmar det här inifrån huset,
och hon är också i telefon med vår granne, kriminalinspektör Yates.
Varför måste vi ge de jävlarna allt utom ett blodprov
innan de inser att jag är en vanlig människa?
Det är precis det här jag menar. De fick mig ur gängorna.
Kom igen.
-Jag mår bra. -Säkert?
Börjar inte ditt arbetspass snart?
Va?
Så åk till jobbet nu.
För jag är lugn nu. Jag lovar.
Säkert?
Hör på, det här är inget nytt.
Visst? Du har sett alltihop förut.
Du vet att jag älskar dig.
Jag älskar dig också. Kom hit.
Gå och rädda liv nu.
-Hej då, raring. -Hej då.
Vi ses sen.
Kör försiktigt.
PROBLEM
-Så du stannar hos henne? -Var skulle jag annars vara?
Jag måste tyvärr åka.
Du behöver inte förklara.
Du verkar inte särskilt bekymrad över Joshs död.
Jag avskydde honom.
Så varför är du här?
Jag reser över hela världen. Jag tjänar massor
och jag har en lägenhet som Shelter betalar.
På Nob Hill.
Som att fråga varför jag behöver vatten och luft.
Vår dotter filmar det här inifrån huset,
och hon är också i telefon med vår granne, kriminalinspektör Yates.
Saknar du nånsin polisyrket?
Ja. Särskilt när sånt här händer.
Hade du nånsin problem med att gripa svarta?
Ja, hela tiden.
Nej, vänta, det…
Det är inte riktigt sant.
Jag hade inga problem med att gripa folk
som förtjänade det.
En brottsling är en brottsling, så ser jag det.
Såg du nånsin folk du kände?
Ja, alltför ofta.
Jag växte upp med många dumskallar.
Var det därför du slutade som polis?
Tja…
Att jag slutade som polis… Det är komplicerat.
Kände du poliserna som tog pengar av horor?
Känner du till det där?
Nej. Men jag ska säga en sak.
De där männen
förtjänar inte att kalla sig poliser.
Eller män, för den delen. Förstår du vad jag menar?
-Ja. -De är brottslingar och skurkar.
Inget mer.
Det kommer nån.
Det var länge sen.
Sen jag lämnade dig helt apropå.
Hur mår du, Markus?
Bara bra, Pops.
Det här är min dotter. Trini.
Trini, det här är Poppy Parnell.
Trevligt att träffas, Trini.
Tack detsamma, ms Parnell.
Du hjälpte min pappa att få ut den där mannen ur fängelse, va?
Jag hjälpte din pappa.
Ja, det gjorde jag.
Det gjorde jag.
Raring, kan du hämta nåt att dricka?
-Visst. Jag är strax tillbaka. -Tack.
Vad kan jag göra för dig?
Du har hört om mordet på Joshua Keith.
-Jäklar. Jag visste väl det. -Nej, jag menar inte så.
Minns du Mikey från när vi var barn?
Ja, du menar den där
sjaskiga lilla vita tjejen som brukade hänga vid Bushrod Park.
Joshua var hennes man.
Och jag vet att du har en privat säkerhetsfirma nu.
-Desiree… -Desiree berättade. Du har rätt.
Jag vill bara ha nån pålitlig i hennes närhet.
Titta inte på mig så där.
Din egen helgedom.
Säkerhetschefen Devon kommer snart och ger dig tillgång till allt.
-Bra. -Några frågor?
Ja. Exakt vad är Shelter?
Ett företag och varumärke för kvinnors livsstil.
Kvinnors förverkligande, enligt våra fans.
Seminarier, workshops, terapi, produkter för välmående.
Vad tycker hatarna?
Hatarna tror att vi är en häxkult.
Åt dig.
-Okej. -Sorgband för Josh.
Vi säljer dem på nätet.
En ritual som aldrig borde försvinna, enligt Micah.
Den hedrar den döda
och tvingar folk att behandla en med respekt.
Får jag fråga en sak?
Stod Josh nära
"gästerna" som jobbar här?
Ibland.
När han ville använda våra tjänster. Eller våra assistenter.
Jag finns på anknytning 1637 om du behöver mig.
-Hej. -Hej.
Vi behöver inte göra det här idag. Jag vet att du stöttar Micah.
Beklagar Joshua. Han var en bra människa.
Hur är det med henne?
Illa.
Jag kunde ha avbokat tiden, men jag använde allt mitt inflytande
för att få in dig på en klinisk studie, och vi får inte missa första dagen.
Jag är rädd.
Jag vet, pappa.
Vi måste berätta för Lillian och flickorna.
Du behöver stöd, och vi måste alla kunna hjälpa dig.
-Nej. -Pappa.
Nej, sa jag.
Hur ska du kunna hemlighålla det för dem?
Särskilt Lillian?
Så fort jag berättar för henne är jag en gammal gubbe för henne.
Jag vill inte att hon ska se på mig som en psykiskt sjuk.
Pappa.
Jag har en vacker ung fru.
Jag vägrar framstå som löjlig för henne.
Vad betyder det där?
Precis vad det betyder.
Mina villkor.
Jag vill inte höra.
-Vi är katoliker. -Och jag är en brottsling.
Man kan vara en motsägelse.
Lukather Shreveport Scoville?
Den här vägen.
Vi berättar inte för henne om allt det här,
men du kanske kan hitta nåt användbart.
Vad är det?
Hatbrev.
Adresserade till Micah.
Det var det värsta.
Oj.
Krama mig inte.
Och tala inte till mig med mjuk röst.
Det klarar jag inte av.
Jag finns här, vad du än behöver.
Hur ska jag kunna möta alla?
Oroa dig inte för det.
Vi tar ett steg i taget tills vi vet.
Vet vad? Att min man dog i armarna på en annan man?
Jag är ledsen och sen blir jag förödmjukad.
Jag är ledsen, och sen blir jag ursinnig.
Så dum jag har varit.
Har polisen kontaktat dig idag?
Ingram sa åt mig att inte prata med dem utan advokat närvarande.
Så jag ska träffa ett par i eftermiddag.
Poppy, vad ville Joshua prata med dig om?
Jag menar, sa han nåt alls?
Nå?
-Vi pratar om det sen. -Behandla mig inte som ett barn.
Nu får det vara nog.
Varför kom han inte till middagen? Hade ni grälat?
Jag menar…
Bara småsaker. Inget allvarligt.
Han försökte hantera kritiken efter sin dokumentär.
Jag var fokuserad på lanseringen.
Vi var upptagna.
Ramon!
Få bort den där telefonen.
Självklart.
Jag har ställt in dina åtaganden.
Lachlan klagade, men jag fixade det.
Okej.
Du måste tillåta dig att sörja.
Så brukar jag säga till mina flickor vid seminariet…
Just nu betyder det inget för mig. Absolut inget.
Jag känner mig helt galen.
Poppy, du måste hjälpa mig ta reda på vad som hände Joshua.
-Du behöver vila. -Nej. Hör på.
När jag var bak i ambulansen
skämtade poliserna om att manliga prostituerade i Castro var…
Som…
Som att spela rysk roulett.
Vi kan inte lita på att de säger sanningen.
Jag utsatte mig för mycket fara i fjol.
Ingram, min pappa också, och du vet vad som hände Cydie.
Joshua hade gjort det om det gällt dig.
Det är inte så enkelt.
Snälla Poppy.
Snälla.
Att söka efter svar är aldrig en rak linje.
Jag kommer inte bara att hitta det du vill att jag ska veta.
-Det bryr jag mig inte om. -Men det gör jag.
Det gör jag. Jag…
Jag ska hjälpa genom att stötta dig, men jag kan inte öka din smärta. Jag…
Jag ska gå och lägga mig.
Hejsan, vad är det?
Hej.
Micah bad mig undersöka mordet på Josh.
Bör du verkligen göra det?
Jag vill inte såra henne.
Uppriktigt?
Med det här och pappa, har jag ingenting kvar.
Jag kan undersöka saken för att ge henne sinnesfrid,
och du kan koncentrera dig på att vara en vän.
Okej.
Men undersök försiktigt.
Okej.
Hej.
Har du pratat med Micah?
Nej. Vad har hänt, Ingram?
En vän till mig på San Francisco-polisen uppdaterade mig.
Polisen lägger ner fallet, som klassas som mord-självmord.
Vem av dem var mördaren, enligt dem?
De tror att det var Joshua.
Helvete.
Tolv telefonsamtal? Verkligen?
Mord-självmord?
Vilka jädra latmaskar.
Vad kunde Josh ha haft för motiv?
Vem frågar? Micahs överengagerade vän eller den nyfikna journalisten?
Är svaret olika beroende på vem?
Gå varsamt fram.
Detsamma gäller dig.
-Jag är inte nyheten. -Du kan bli det.
-Vad menar du med det? -Att du ska göra ditt jobb.
Vi är klara här.
Du får en chans till.
Annars vadå?
Annars undersöker jag fallet.
Och då kommer du och polismyndigheten att framstå som klantar.
Du såg samma sak som jag, men du vill inte inse fakta.
Han låg halvnaken i armarna på en mycket yngre man.
Det finns bevis på att det inte var första gången.
Inga tecken på inbrott, inget som saknas. Behöver jag fortsätta?
Ja, det behöver du.
Micahs stalker, då?
Alla hatbrev på hennes kontor?
Och Sons of… Ivar, eller vad fan de nu heter.
Av vad jag har läst är de farliga.
Då borde du hålla dig borta.
Så att de inte riktar in sig på dig.
Om du vet det, hur kan du avskriva dem?
Hur kan du ens behålla ditt jobb?
Vet du att jag blev upplärd av Owen Cave?
Och?
-Du krossade honom. -Han krossade sig själv.
Poppy Parnell. Domare, jury och skarprättare, allt i ett?
Vem du än försöker krossa den här gången, är det inte jag.
Du förstör för dig själv om du inte gräver lite djupare.
Hej.
De lade ner fallet.
Jag vet.
Var är du?
På mitt stamställe.
Det är inte svaret. Det vet du.
Vad brukade min pappa säga till dig? "Du kan alltid komma till oss."
Kom hem till mig, vännen. Kom till mig.
Behöver du nånting?
Nej, jag gör jobbet, bara.
Bekräftelser.
Ska vi ta en liten rast?
Sorgen lägger sig inte. Det borde inte vi heller göra.
Hör på…
Du behöver inte spela teater inför mig.
Hej, det är Joshua, lämna ett meddelande.
Om det är du, raring, sms:a mig.
Du vet att jag inte lyssnar av det här.
Följ med mig.
Du är trygg här.
Ta så mycket tid du behöver.
Vill du be med mig?
Du.
Jag…
Jag ska göra podden om Josh.
Men vi måste vara uppriktiga mot varandra. Du måste vara uppriktig mot mig.
-Okej. -Det är för farligt annars.
Men du hade rätt.
Josh skulle ha riskerat allt för mig.
Du räddade mig igen.
Nej. Vi räddar varandra.
Vi måste göra det offentligt.
På podden.
Tvinga polisen att gräva djupare i fallet.
Okej?
Okej.
Tack.
Vila lite nu.
"Andra människors tårar är bara vatten."
Min vän Joshua Keith sa det till mig kvällen han dog.
Jag visste inte vad han menade. Varför han sa det.
Men nu känns det som om han… talar till mig från bortom graven.
Idag, när jag fick höra att fallet var nedlagt,
att hans änka aldrig kommer att få svaret hon förtjänar,
blev hans ord profetiska.
För dem som inte kände honom, är Joshs död en nyhetsstory.
En rubrik.
Ett aktnummer.
Men för dem av oss som älskade honom,
är det en hjärtskärande förlust.
En förlust som förtjänar svar.
Joshua var inte religiös.
Inte så att han gick i kyrkan, men han var…
Han var andlig.
En man av världen, vars ledstjärna var nyfikenhet.
När vi var gröna reportrar på New York Times,
var han mycket road över mina trogna kyrkobesök på söndagarna.
Det gjorde honom nyfiken, och…
…tills jag förklarade hur jag kände.
Det kom från en välsignelse jag hörde vid min första nattvardsgång.
"Lär era barn Guds ord tidigt,
så har de tillgång till en rustning de inte ens visste att de ägde."
Det kom från mig.
Det andra delade vi.
Det var bandet av vår 20-åriga vänskap.
Det som band oss samman var sökandet efter sanning.
Jag tänker fortsätta att söka sanningen om honom,
och jag ger mig inte förrän jag har alla svar.
Sanningen är ljuset som lyser framför oss.
Så… då kör vi.
Än en gång, jag heter Poppy Parnell.
Och jag vill att ni tänker om.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson