Jeg var et villdyr i nesten to tiår av livet mitt.
Et fordrevet barn. En utstøtt.
Utstøtt.
Jeg måtte kjempe for meg selv.
Mot elementene.
Mot andre mennesker. Mot meg selv.
Demonene mine.
Takk til dagens gjest, journalisten Poppy Parnell,
vert for den populære podcasten Revurdert.
Et siste spørsmål, Poppy. Hva skal du i gang med nå?
Hvordan følger du opp Warren Cave-sesongen?
Vel, Warren Cave-storyen kostet meg mye personlig.
Så jeg skal ta meg god tid
og tenke nøye over neste story jeg velger å påta meg.
Ikke gjør en Lauryn Hill mot oss og la oss vente, Poppy.
Vi vil ha en ny sesong nå.
-Da har dere hørt det. Litt lenger. Takk. -Takk for at jeg fikk være med.
Hei, Poppy.
-Hei. -Det vanlige?
-Som alltid. Hei. -Greit.
Overraskelse!
Ja, vi har henne.
Hei.
-Hei. -Så godt å se deg.
Det er så godt å se deg.
-Du ser godt ut. -Du er nydelig.
Slå den.
Jeg tok deg nesten der. Så tok jeg deg virkelig der.
Kom igjen.
-Jeg vet ikke hva jeg skal si. -Pokker.
-Takk. -Kom igjen.
Du jukser fortsatt.
Det kan du ikke si, pappa.
-Jo. -Kom igjen.
Hun stjal fra meg den første dagen hun kom hit.
Skitne, små hender rett i kassa, og stakk før jeg fikk tak i henne.
Jeg kom bare ett kvartal, så fanget disse to meg i et smug.
Så dere angrep henne?
-Skal være sikkert. -Men hun var vill, så det måtte litt til.
Vi sloss og kastet søppel på hverandre til du ikke kunne se forskjell på oss.
Alle tre kom tilbake stinkende som helvete.
Hvor gamle var dere? Ti, elleve år?
Ja.
Verdensberømt forfatter.
Det er lenge siden vi har sett deg.
Vel, jeg tilbringer mer tid på hotellrom enn i min egen seng.
Jeg hater at du aldri kom hit alle de årene på gaten.
Til oss.
Jukser dere her borte?
Herregud! Dere glemmer det aldri!
-Nei. -Aldri. Ser ut som nyrik.
Hei, hei.
Greit, kom igjen.
Kan dere fatte at vi er samlet igjen?
Beklager at jeg ikke stilte opp da alt gikk over styr.
Du ringte, og du skrev, og det var alt jeg trengte.
Og jeg klarte meg.
Det er det vi gjør, kjære. Vi klarer oss.
Det gjør oss sterkere.
Det er det de har påstått.
Ingram? Kommer han i morgen?
Man håper det.
Det er fortsatt litt vanskelig, men vi prøver å huske romantikken.
Det høres ganske fint ut, faktisk.
Og Josh? Kommer han?
Selvsagt. Hvorfor skulle han ikke det?
-Ses i morgen. -Ses i morgen.
MICAH KEITH-OPPLEVELSEN UTSTØTT
Så godt å se dere begge.
Sammen.
-Ja. -Jeg henter drinker til oss.
-Ok. -Ja. Ok. Hei, bli med meg.
Vent.
Er det…
Dette er første utkast av Utstøtt-manuset. Komplett med redigeringsnotatene dine.
Dette ville ikke skjedd uten deg.
Jeg fikk gåsehud første gangen jeg leste det.
Du har kommet så langt siden du satt ved siden av meg på den bussen.
De to småjentene er aldri langt unna, hva?
Nei, men det trenger ikke verden å vite.
Unnskyld meg.
Hei. Det er noen stipend-ungdommer her.
-Vil du møte dem? -Ok, ja… Men først…
Dette er Ivy Abbott. Nestleder her ved Shelter.
Jeg ville ikke klart meg uten henne.
Ivy, dette er Poppy.
-Veldig hyggelig å hilse på deg. -I like måte.
Kan jeg stjele Micah et øyeblikk?
-Selvsagt. -Perfekt.
-Jeg kommer tilbake. -Ok. Wow.
Litt av et oppmøte, hva?
Josh. Herregud.
Kom hit.
Jeg har savnet deg.
Jeg har savnet deg også.
Wow.
Dere to har blitt litt av et vellykket par.
Micah er verdensberømt,
og dokumentaren din om Sønner av Ivar er overalt.
Hvem ante at det ville føre til alt dette?
Hvem ante?
Hva er det som skjer?
Er alt i orden?
Hva betyr det?
Ikke hør på meg. Moder Russland er forankret i kroppen min.
Skjebnetro og angst. Jeg har det i blodet.
Du kan fortelle meg hva som helst.
Kom innom studioet. Vi kan prate da.
Alt dette tar vel slutt en gang?
Micahs Utstøtt forteller historien hennes i ulidelig detalj.
Hennes smerte har nådd millioner, og inspirert like mange.
Og nå, uten flere forsinkelser, dagens kvinne, Micah Keith.
God kveld.
Det er en livredd, ung jente der inne.
Tretten år. Overlatt til å klare seg selv.
Glemt. En utstøtt.
Og overlevde likevel.
Da jeg så installasjonen for første gang, ble jeg i sengen i tre dager.
Det var så vondt å se henne. Se meg.
Så mange år etterpå.
Jeg stjal. Jeg svindlet. Jeg sloss.
Jeg drakk.
Jeg brukte stoff.
Kroppen min ble tatt. Ikke alltid med min tillatelse.
Og det gjorde henne til ingenting.
Det gjorde meg til ingenting.
Så jeg skrev meg selv til eksistens.
For ikke å forsvinne.
Målet her i kveld er å sikre
at alle utstøtte ungdommer har et virkelig trygt hjem,
og ikke bare det trygge stedet i fantasien.
Takk.
Takk. Takk.
Før jeg går, vil jeg igjen takke Ryvlin Galleri,
forlaget mitt, Simon & Schuster,
de fantastiske ansatte ved Shelter, overalt,
og min venn, Poppy Parnell, som fikk meg på dette sporet.
Hun så samlingen min av skriverier og så på dem som noe mer.
Og hennes beinharde tro på hva jeg kunne tilby verden,
var en av grunnsteinene til min suksess.
Og selvsagt sist, men ikke minst, mannen min, Josh.
Josh, hvor er du?
Kjære?
Uansett, han vet hvor mye han betyr for meg, og jeg takker ham.
Og dere alle, kos dere.
I alle statene jeg har vært i og alle stedene jeg har besøkt,
har folk snakket om podcasten din.
Så hyggelig.
For jeg er blitt anklaget for egenhendig å ha ødelagt journalisme.
Alt jeg har ønsket, er å hjelpe folk,
og jeg får hatpost hele tiden.
"Svindel." "Opportunist." "Utbytter."
Min personlige favoritt, "heks".
Du har gjort inntrykk.
Og det skaper alltid bølger.
Er alt i orden med Josh?
Han virket litt underlig på galleriet.
Voksesmerter, vet du.
Shelter har tatt av det siste året, og vi må venne oss til det.
JEG HETER POPPY PARNELL OG JEG VIL AT DU SKAL REVURDERE
Wow.
Greit.
Josh?
Hallo?
Kanskje han dro hjem.
Han tar ikke telefonen. Jeg sjekker atriet.
-Hvor er badet? -Over broen.
Og så går du til venstre.
Ok.
Ta hva dere vil ha. Vin, øl…
Takk.
Bare ta hva dere vil.
Hei, Josh?
Josh?
MØRKEROM HOLD DØREN LUKKET!
-Poppy? -Ingram!
Ingram!
-Poppy! -Herregud.
-Poppy. -Herregud.
-Er alt i orden? -Det er Josh.
Det er Josh. Det er Josh. Det er Josh.
Poppy?
-Micah. -Hva er det?
Hva? Hva?
-Kjære deg. Stopp. -Hva?
-Hva er det? -Du bør ikke se dette.
-Poppy. -Ikke…
Herregud.
Det er nok alt.
Takk.
Går det bra, vennen?
-Nei. -Du fant liket.
Du er?
Du har blod på jakken.
Og du er?
Førstebetjent Aames.
Ikke spør om hvorfor vi ikke bruker "etterforsker" her.
Vi avga forklaring til kollegaen din. Han kan oppdatere deg.
Jeg foretrekker å høre det fortalt for andre gang.
Jeg skal se til Micah.
Ja.
Det er Poppy?
Du gjør ikke opptak?
Hvor lenge har du kjent Joshua?
Tjue år.
Hva synes du om den siste dokumentaren hans, Drengir?
Hva i all verden har det med noe å gjøre?
Han laget en film som gjorde Sønner av Ivar rasende.
Det kan være en rett linje fra A til B.
Er det versjonen din? Så raskt?
Hva er din?
Jeg skal se til Micah.
Hei, vennen min.
Han var her nettopp.
Og så er han borte.
Kan vi ta henne med hjem?
Vi sier ifra om vi har mer informasjon.
Kan jeg få en lokk av håret hans?
Jeg skal prøve.
-Takk. -Jeg følger henne til bilen.
Jeg blir i natt.
Takk.
Hvem var gutten sammen med Josh?
Var han utro mot Micah?
Det ligner ham ikke. Om han ikke elsket henne mer, ville han dratt.
-Det vet du ikke. -Jeg kjenner vennene mine.
Vi vet det vennene våre vil at vi skal vite om ekteskapet deres,
det er alt.
Ingram.
Takk.
Folk har kommet hit hele natten.
Jeg liker ikke at de formerer seg som kakerlakker.
Kan du gjøre noe med det?
-En stalker plaget Micah før. -Siden når?
Nei. Det er ingenting.
Bare en stakkars dame som identifiserte seg for mye med bøkene mine.
Hun er ikke den eneste.
Og du er?
Ramon. Micahs assistent.
-Noe mer? -Nei.
Nei.
Fansene mine, de kan være intense. Men jeg… Jeg kunne ikke tro…
Ok. Vi kan ikke gjøre noe med veien bak porten.
Det er offentlig vei.
Men vi plasserer en bil foran de neste to døgnene.
-Ok. Tusen takk. -Ja.
Hør her.
Du trenger privat vakthold.
-Jeg vil ikke ha flere fremmede rundt meg. -Han er ikke fremmed.
OAKLAND POLITI
-Hva kan jeg hjelpe dere med? -La meg se legitimasjon.
Hør her, jeg heter Markus Killebrew.
Jeg jobbet i Oakland-politiet til for tre år siden. Område fem.
Ikke gjør så jeg må gjenta meg, gutt.
Vis meg legitimasjon.
Gutt?
Hva er det som skjer?
Se på meg. Kjære.
Kjære, se på meg.
Ikke gi dem en grunn. Stå her.
Trini er på telefon med Yates alt, ok?
Jeg heter Zarina Killebrew.
Jeg er barnesykepleier ved Alta Bates, og dette er mannen min, Markus Killebrew.
Han var i politiet i tolv år. Nå eier han et privat vaktfirma.
Og vi bor her.
Datteren vår er inne og filmer det som skjer,
og hun er på telefon med naboen vår, etterforsker Yates.
Hvorfor må vi gi disse jævlene alt bortsett fra en blodprøve
før de vedkjenner at jeg er en mann, hva?
Det er dette jeg snakker om. De har ødelagt humøret mitt nå.
Kom igjen.
-Det går bra. Greit? Ja. -Ja?
Har du ikke en vakt å dra til?
Hva?
Du må komme deg av gårde.
Jeg er rolig. Det er sant.
Sikker?
Jeg er jo vant til dette.
Du har sett det før.
Jeg elsker deg, vet du.
Jeg elsker deg også. Kom hit.
Dra og redd noen liv.
-Ha det, kjære. -Ha det.
Ses senere.
Kjør forsiktig.
TRØBBEL
-Du blir her hos henne? -Hvor skulle jeg ellers vært?
-Jeg har ting å ta meg av. -Du trenger ikke å forklare.
Du virker ikke veldig lei deg for at Josh er død.
-Jeg kunne ikke fordra ham. -Så hvorfor er du her?
Jeg reiser rundt i verden, tjener masse penger,
og jeg har en leilighet som Shelter ga meg.
I Nob Hill. Det er som å spørre om hvorfor jeg trenger vann og luft.
Datteren vår er inne og filmer det som skjer,
og hun er på telefon med naboen vår, etterforsker Yates.
Savner du å være politi?
Ja. Særlig når det skjer sånn dritt.
Plaget det deg å pågripe svarte?
Ja, hele tiden.
Nei, det er…
Det er ikke helt sant.
Jeg hadde ikke noe problem med å pågripe folk som fortjente fengsel.
Jeg mener at en forbryter er en forbryter. Det er alt.
-Så du folk du kjente noen gang? -Ja, altfor mange ganger.
Jeg vokste opp med mange idioter.
Var det derfor du sluttet i politiet?
Vel…
Grunnen til at jeg sluttet, er komplisert.
Kjente du betjentene som var halliker?
Vet du om det?
Nei, det gjorde jeg ikke, men nå skal du høre.
De mennene,
de fortjener ikke å kalle seg politi.
Eller menn, for den saks skyld. Hører du det?
-Ja. -De er bare kriminelle og kjeltringer.
Det er alt.
Det er noen her.
Lenge siden sist.
Siden jeg "left you without a dope beat to step to".
-Hvordan går det, Markus? -Jeg har det bra, Pops.
Dette er datteren min. Trini.
Trini, dette er Poppy Parnell.
-Hyggelig å hilse på deg. -I like måte, Miss Parnell.
Du hjalp faren min å få den mannen ut fra fengsel?
Jeg hjalp faren din.
Ja. Ja, det gjorde jeg.
Det gjorde jeg.
Jenta mi, kan du hente noe å drikke til oss?
-Ja, selvsagt. -Takk.
-Hva kan jeg gjøre for deg? -Du har hørt om drapet på Joshua Keith.
-Da er vi i gang igjen. -Nei, ikke noe sånt.
Husker du Mikey fra da vi var barn?
Ja, du snakker om
den skitne, lille hvite jenta som hang rundt Bushrod Park.
Joshua var mannen hennes.
Og jeg vet at du har et privat vaktselskap nå.
-Desiree… -Desiree fortalte det. Det stemmer.
Jeg vil ha noen rundt henne som er til å stole på.
Ikke se sånn på meg.
Ditt aller helligste.
Devon fra vakttjenesten kommer og gir deg tilgang til alt.
-Greit. -Spørsmål?
Ja. Akkurat hva er Shelter?
Et livsstilsmerke og firma for kvinner.
Fans mener det er om å realisere seg. Seminarer, arbeidsgrupper og terapi.
Og hatere?
Hatere tror vi er en heksesabbat.
Dette er til deg.
-Greit. -Et sørgebånd for Josh.
Vi selger dem på nett. Micah mener at det er et ritual som aldri skulle blitt borte.
Det både hedrer de døde og tvinger verden til å vise deg respekt.
La meg spørre om noe.
Sto Josh nær disse folkene,
eller som du sier: "gjestene" som jobber her?
Iblant.
Når han ville benytte seg av bekvemmelighetene. Eller assistentene.
Kortnummeret mitt er 1637 hvis du trenger noe.
-Hei. -Hei.
Vi trenger ikke å gjøre dette i dag. Du tar deg av Micah.
Så trist med Joshua. Han var en god mann. Hvordan har hun det?
Forferdelig.
Jeg ville utsatt avtalen, men jeg brukte all min innflytelse
for å få deg inn i den kliniske studien, og vi må ikke gå glipp av første dag.
Jeg er redd.
Jeg vet det, pappa.
Vi må fortelle det til Lillian og jentene.
Du trenger støtte, og vi trenger å kunne hjelpe deg.
-Nei. -Pappa.
Jeg sa nei.
Hvordan tror du at du skal klare å skjule det for dem? Særlig Lillian?
Når jeg forteller det, blir jeg en gammel mann for henne.
Jeg er ikke klar for at hun skal se på meg som om jeg mister vettet.
Pappa.
Jeg har en vakker ung kone.
Jeg vil ikke være latterlig for henne.
Hva skal det bety?
Det betyr det det betyr.
Mine betingelser.
Jeg vil ikke høre det engang.
-Vi er katolikker. -Og jeg er kriminell.
En mann kan være en selvmotsigelse.
Lukather Shreveport Scoville?
Denne veien.
Vi forteller henne ikke alt dette,
men kanskje du kan finne noe nyttig.
Hva er det?
Hatpost.
Adressert til Micah.
Herregud.
Wow.
Ikke klem meg.
Og ikke snakk med meg med myk stemme.
Da går jeg i knas.
Jeg er her for hva du enn trenger.
Hvordan skal jeg klare å møte alle?
Ikke tenk på det.
Bare steg for steg til vi vet mer.
Vet hva? At mannen min døde i en annen manns armer?
Jeg er lei meg, og så er jeg ydmyket.
Jeg er lei meg, og så er jeg rasende.
Hva slags idiot har jeg vært?
Har politiet kontaktet deg i dag?
Ingram ba meg ikke snakke med dem uten advokat.
Så jeg skal møte et par stykker i ettermiddag.
Poppy, hva ville Joshua snakke med deg om?
Sa han noe som helst?
Hva da?
-Vi snakker om det senere. -Ikke behandle meg som glass.
Jeg sverger…
Hvorfor kom han ikke til middagen? Kranglet dere?
Jeg mener, bare…
Bare en ekteskapelig trette. Ikke noe viktig.
Han måtte takle kritikken av dokumentaren.
Jeg var fokusert på utgivelsen.
Begge var opptatt.
Ramon!
Få vekk den telefonen.
Selvsagt.
Jeg har avlyst resten av uken for deg. Lachlan protesterte, men jeg ordnet det.
Du må tillate deg selv å sørge.
Det forteller jeg jentene på seminaret, men…
Akkurat nå betyr det absolutt ingenting for meg.
Jeg føler bare galskap.
Du må hjelpe meg å finne ut hva som skjedde med Joshua.
-Du må hvile. -Nei. Hør her.
Da jeg satt bak i ambulansen,
spøkte betjentene med at guttehorene i Castro var…
…som…
…som å spille russisk rulett.
Vi kan ikke stole på at de forteller oss sannheten.
Jeg utsatte meg for mye fare i fjor.
Ingram og faren min også. Og du vet hva som skjedde med Cydie.
-Joshua ville gjort det om det var deg. -Det er ikke så enkelt.
Poppy, vær så snill.
Vær så snill.
Å lete etter svar er aldri enkelt.
Jeg vil ikke finne ut bare det du vil vite.
-Det bryr jeg meg ikke om. -Men det gjør jeg.
Jeg gjør det, jeg…
Jeg vil hjelpe deg ved å støtte deg, men jeg kan ikke gi deg mer smerte.
Jeg legger meg nedpå.
Hei, hva skjer?
Hei.
Micah ba meg undersøke drapet på Josh.
Er du sikker på at du vil det?
Jeg vil ikke såre henne.
Helt ærlig?
Med dette og pappa, har jeg ikke mer igjen.
Jeg kan se på det bare for å berolige henne,
og du kan konsentrere deg om å være en venn.
Ok. Men gjør det i det stille.
Ok.
Hei.
Snakket med Micah?
Nei. Hva er det som skjer, Ingram?
En venn av meg i politiet tipset meg.
Politiet henlegger saken. De klassifiserer den som drap-selvmord.
Hvem tror de utførte drapet?
De tror det var Joshua.
Å, pokker.
Tolv anrop? Ærlig talt.
Drap-selvmord?
Det er den lateste dritten jeg har hørt.
Hva kunne vært Joshs motiv?
Hvem spør? Micahs overinvolverte venn eller den nysgjerrige journalisten?
Er svaret ulikt for den ene?
-Trå varsomt. -Jeg sier det samme til deg.
-Jeg er ikke storyen. -Du kan bli det.
-Hva mener du? -Gjør den jævla jobben din.
Og vi er ferdige.
Jeg gir deg én sjanse til.
Ellers hva?
Ellers etterforsker jeg det.
Og du og hele avdelingen din vil virke som idioter.
Du så det samme som meg. Du vil bare ikke innse det.
Han lå skjorteløs i armene til en mye yngre mann.
Det fins bevis på at de har møttes før.
Ikke innbrudd, ingenting mangler. Skal jeg fortsette?
Ja, det skal du.
Hva med Micahs stalker? Hva med all hatposten på kontoret hennes?
Hva med Sønner av… Ivar, eller hva de enn heter?
Jeg har lest at de er farlige.
Da bør du holde deg unna. Du vil neppe at de skal rette blikket mot deg.
Hvordan kan du utelukke dem om du vet dette?
Hvordan kan du beholde jobben?
Du vet at jeg ble opplært av Owen Cave?
Hva så?
-Du ødela ham. -Han ødela seg selv.
Poppy Parnell. Dommer, jury og bøddel, ikke sant?
Det blir ikke meg du ødelegger denne gangen.
Du ødelegger deg selv om du ikke graver litt dypere.
Hei.
De har henlagt saken.
Jeg vet det.
Hvor er du?
På mine gamle trakter.
Det er ikke løsningen. Det vet du.
Hva sa faren min til deg? "Du kan alltid komme til oss."
Kom til meg, vennen min.
Trenger du noe?
Nei, jeg gjør bare jobben.
Bekreftelser.
Hva med en liten pause?
Sorg stopper ikke, og det bør ikke vi heller gjøre.
Hør her… Du vet at du ikke trenger å gjøre det med meg.
Joshua her, legg igjen beskjed.
Og er det deg, kjære, send en melding. Du vet at jeg ikke hører på disse.
Bli med meg.
Du er trygg her.
Ta den tiden du trenger.
Vil du be med meg?
Hei.
Jeg…
Jeg skal gjøre podcasten om Josh.
Men vi må være ærlige mot hverandre. Du må være ærlig mot meg.
-Ok. -Ellers er risikoen for stor.
Men du hadde rett.
Josh ville ha risikert alt for meg.
Du redder meg igjen.
Nei. Vi redder hverandre.
Vi må gjøre det offentlig.
På podcasten.
Tvinge politiet til å etterforske mer.
Ok?
Ok.
Takk.
Få deg litt søvn.
"Andre menneskers tårer er bare vann."
Min venn, Joshua Keith, sa det til meg den kvelden han døde.
Jeg vet ikke hva han mente. Hvorfor han sa det.
Men nå føles det som om han… snakker til meg fra graven.
I dag, da jeg hørte at saken ble henlagt,
at enken hans aldri ville få svarene hun fortjente,
ble ordene hans en profeti.
For de som ikke kjente ham, er Joshs død en story.
En overskrift.
Et saksnummer.
Men for de av oss som var glad i ham,
er det et hjerteskjærende tap.
Et tap som fortjener svar.
Joshua var ikke religiøs.
Han var ingen kirkegjenger, men han var…
Han var åndelig.
En verdensmann som gjorde nysgjerrighet til sin ledestjerne.
Som unge journalister i The New York Times,
moret han seg over at jeg gikk til søndagsgudstjeneste.
Det var fornøyelig for ham, og…
…til jeg forklarte hva jeg følte.
Og det kom av en velsignelse jeg hørte ved min første nattverd.
"Lær barna dine Bibelen tidlig,
og de får tilgang til en rustning de ikke anta at de hadde."
Det var en av mine.
Det andre vi delte.
Det var båndet ved et 20 år gammelt vennskap.
Det som bant oss sammen, var vår søken etter sannhet.
Jeg vil fortsette den søkingen på hans sti,
og jeg gir ikke opp før jeg har alle svarene.
Sannheten vil være lyset som leder oss.
Så… da er vi i gang.
Igjen, jeg heter Poppy Parnell.
Og jeg vil at du skal revurdere.
Tekst: Evy Hvidsten