Beveik dvidešimt savo gyvenimo metų buvau auka.
Tėvų palikta likimo valiai. Nereikalinga.
Nereikalinga.
Turėjau pati savim pasirūpinti.
Apsiginti nuo gyvenimo smūgių.
Nuo kitų žmonių. Nuo savęs.
Savo demonų.
Ačiū mūsų viešniai žurnalistei Popei Parnel,
garsiosios tinklalaidės „Kitoks tyrimas“ vedėjai.
Paskutinis klausimas, Pope. Kokie jūsų ateities planai?
Ko imsitės po Voreno Keivo tyrimo?
Voreno Keivo istorijos tyrimas man labai brangiai kainavo.
Tad niekur neskubėsiu
ir labai atidžiai rinksiuosi kitą istoriją žurnalistiniam tyrimui.
Na, neverskite mūsų ilgai laukti, Pope.
Nekantriai laukiame naujo tyrimo.
Bet atsakymą girdėjote. Teks palaukti. Dar kartą ačiū už pokalbį.
Ačiū jums.
Sveikutė, Pope.
- Labas, Herbi. - Kaip visada?
- Kaip visada. Labas. - Supratau.
Staigmena!
Taip, nustebinom ją.
Labas.
- Sveikutė. - Smagu tave matyti.
Ir man.
- Puikiai atrodai. - O tu - žavingai.
O jeigu taip?
Vos nelaimėjau. O su šitomis - tikrai laimėjau.
Negali būti.
- Taip. Nežinau, ką ir pasakyti. - Nieko sau.
- Ačiū. - Nagi.
Tu vis dar sukčiauji.
Tėti, nekalbėk taip.
- Kalbėsiu. - Liaukis.
Ji apvogė mane pačią pirmą dieną, kai pasirodė šiame bare.
Įkišo savo purvinas rankeles į kasos stalčių, nespėjau nė mirktelėti.
Netoli nubėgau. Šitos dvi užspeitė mane tunelyje.
Ir užpuolėte ją?
Taip, žinoma.
Bet ji buvo pasiutusi, tad mums teko paplušėti.
Apsimėtėme šiukšlėmis taip,
kad sunku buvo pažinti, kas yra kas.
Visos trys grįžo su baisiu kvapeliu.
Kiek jums tada buvo? Dešimt, 11 metų?
Taip.
Pasaulinio garso rašytoja.
Seniai nesimatėm.
Daugiau laiko praleidžiu viešbučiuose nei savo lovoje.
Gaila, kad tiek metų gyvenai gatvėje ir nesugalvojai ateiti čia.
Pas mus.
Ir vėl sukčiauji?
O Dieve! Mane tai persekios visą gyvenimą.
- Nebijok. - Taip. Prašmatniai atrodai.
Sveikutė.
Nagi, pašokam.
Galit patikėti? Mes vėl - kartu.
Gaila, kad negalėjau būti šalia, kai tau buvo sunku.
Tu man skambinai ir rašei. Ko dar galėčiau norėti?
Aš išgyvenau.
Mes jau tokios, brangute. Mes išgyvenam.
Tampam stipresnės.
Bent jau taip visi tikina.
Ingremas pasirodys rytoj?
Vilčių yra.
Kebloka situacija, bet mes stengiamės puoselėti santykius.
Smagu girdėti.
O Džošas bus?
Žinoma.
Kaip kitaip?
- Iki rytojaus. - Iki rytojaus.
MAIKOS KYT PATIRTIS „NEREIKALINGA“
Malonu jus abu matyti.
Kartu.
- Sveikutė. - Atnešiu ko nors išgerti.
- Gerai. - Taip. Gerai. Eikš su manim.
Pala.
Ar tai…
Tai - pirmieji rankraščio „Nereikalinga“ metmenys.
Su tavo redagavimo pastabomis.
Jei ne tu, knygos nebūtų.
Kai pirmą kartą skaičiau, per nugarą bėgo šiurpuliukai.
Tu daug pasiekei nuo to laiko, kai mudvi susipažinom.
Tos dvi mergaitės niekad nenutolo viena nuo kitos, tiesa?
Ne, bet pasauliui nebūtina to žinoti.
Atsiprašau.
Atėjo vaikai, kuriems skyrėme stipendiją.
- Gal pabendrausi su jais? - Taip, žinoma… Bet pirma…
Susipažink su Aive Abot, mano dešiniąja ranka kompanijoje „Shelter“,
nežinau, ką be jos daryčiau.
Aive, susipažink su Pope.
Labai malonu susipažinti.
Malonu susipažinti.
Nesupyksit, jei minutėlei pasivogsiu Maiką?
- Nė kiek. - Labai gerai.
- Tuojau grįšiu. - Gerai.
Nieko sau.
Nemažai susirinkusiųjų, ką?
Džošai. Dieve mano.
Eikš.
Pasiilgau tavęs.
Ir aš.
Tai bent.
Tapote žvaigždžių šeima.
Maika - pasaulinio garso rašytoja,
o tavo dokumentinis filmas apie „Aivaro sūnus“ rodomas per visus kanalus.
Kas galėjo pagalvoti, kad taip bus?
Kas galėjo pagalvoti?
Kas yra?
Viskas gerai?
Ką tu čia pasakei?
Nekreipk dėmesio. Tai - motulės Rusijos įtaka.
Na, fatalizmas ir nerimo jausmas. Tai - mano kraujyje.
Juk žinai. Su manim gali būti atviras.
Užsuk po pristatymo į studiją. Ten ir pasikalbėsim.
Jis juk kažkada baigsis, tiesa?
Maikos memuarai „Nereikalinga“ - itin jautrūs ir skausmingi.
Jos skausmas palietė milijonus žmonių ir tiek pat jų įkvėpė.
Taigi, nieko nelaukdama pristatau jums autorę Maiką Kyt.
Labas vakaras.
Štai ten - išsigandusi mergaitė.
Trylikos metų. Palikta likimo valiai.
Pamiršta. Nereikalinga.
Bet ji išgyveno.
Kai pirmąkart pamačiau šią instaliaciją, tris dienas neišlipau iš lovos.
Man buvo skaudu į ją žiūrėti. Į save.
Po šitiek metų.
Aš vogiau. Sukčiavau. Mušiausi.
Gėriau.
Vartojau kvaišalus.
Mano kūnas buvo išnaudojamas. Ne visada su mano leidimu.
Bet tai jos nenužudė.
Nenužudė manęs.
Tik sukėlė žūtbūtinį norą gyventi.
Kad neišnykčiau.
Mūsų tikslas - užtikrinti,
kad visi niekam nereikalingi vaikai turėtų išties saugius namus,
ne tik saugią vietą savo vaizduotėje.
Ačiū.
Baigdama norėčiau dar kartą padėkoti Rivlino meno galerijai,
savo leidėjams „Simon & Schuster“,
visiems kompanijos „Shelter“ darbuotojams
ir savo draugei Popei Parnel, kuri užvedė mane ant šio kelio.
Ji pamatė mano užrašus ir įžvelgė juose kažką vertingo.
Jos begalinis įsitikinimas, kad turiu ką pasiūlyti pasauliui,
tapo kertiniu mano sėkmės akmeniu.
Ir, žinoma, nuoširdžiai ačiū mano vyrui Džošui.
Džošai, kur tu?
Mielasis?
Na, jis tikrai žino, koks yra man svarbus, ir kaip aš jam esu dėkinga.
Gražaus vakaro.
Žinai, visose valstijose ir visur, kur man teko lankytis,
žmonės kalba apie tavo tinklalaidę.
Smagu girdėti.
Nes mane kaltino, kad savo rankomis naikinu žurnalistiką.
Žinai, visą gyvenimą norėjau padėti žmonėms,
o visąlaik gaunu neapykantos kupinus laiškus.
„Apgavikė“. „Prisitaikėlė“. „Išnaudotoja“.
Ir mano mėgstamiausias - „ragana“.
Tu padarei poveikį.
O tai visuomet kelia bangas.
Ar Džošui viskas gerai?
Galerijoje jis atrodė kaip nesavas.
Plėtros sunkumai, supranti?
„Shelter“ įsteigėm tik praėjusiais metais, dar tik mokomės dirbti.
AŠ ESU POPĖ PARNEL KVIEČIU PAŽVELGTI GILIAU
Nieko sau.
Ką gi.
Džošai?
Gal jis išvažiavo namo.
Na, jis neatsako į skambučius. Pažiūrėsiu, gal rasiu sodelyje.
- Kur čia tualetas? - Eik tilteliu.
O tada - į kairę.
Aišku.
Įsipilk ko nors, jei nori. Vyno, alaus.
Ačiū.
Vaišinkis, gerai?
Kur tu, Džošai?
Džošai?
TAMSUS KAMBARĖLIS NEPAMIRŠKIT UŽDARYTI DURŲ!
- Pope? - Ingremai!
Ingremai!
- Pope! - Dieve mano.
- Pope. - Dieve mano.
- Kas atsitiko? - Ten - Džošas.
Ten - Džošas.
Pope?
- Maika. - Kas atsitiko?
Kas? Kas yra?
- Mieloji. Neik ten. - Ką?
- Kas ten? - Tau nereikia to matyti.
- Ko nereikia matyti? - Tau nereikia to matyti.
- Pope. - Ne…
Dieve mano.
Daugiau nieko negaliu pasakyti.
Ačiū.
Viskas gerai, mažute?
- Ne. - Jūs radote kūną.
Kas jūs toks?
Išsitepėte krauju švarką.
Kas jūs?
Inspektorius Eimsas.
Nežinau, kodėl San Fransisko policijai nepatinka žodis „detektyvas“.
Na, mes viską papasakojome jūsų kolegai. Jis jus informuos.
Man patinka, kai žmonės pasakoja tą patį antrą kartą.
Pažiūrėsiu, kaip Maika.
Gerai.
Jūs - Popė, tiesa?
Tikiuosi, neįrašinėjate.
Kaip seniai pažinojote Džošua?
Dvidešimt metų.
Ką pasakytumėt apie jo naujausią dokumentinį filmą „Drengiras“?
Po galais, kaip tai susiję su tuo, kas čia nutiko?
Jo filmas sunervino „Aivaro sūnus“.
Tai galėtų būti tiesioginė nužudymo priežastis.
Tokia jūsų išvada? Ar ne per skubota?
O kokia jūsų?
Pažiūrėsiu, kaip Maika.
Kaip tu, mieloji?
Ką tik buvo.
Ir nebėra.
Gal galėtume parvežti ją namo?
Jei ką nors sužinosime, būtinai jums pranešime.
Norėčiau jo plaukų sruogos.
Pasistengsiu ką nors padaryti.
Ačiū.
Palydėsiu ją iki mašinos.
Šiąnakt pabūsiu čia.
Ačiū.
Kas tas vaikinas, kuris buvo su Džošu?
Jis apgaudinėjo Maiką?
Nepanašu į jį.
Jei jis būtų nebemylėjęs jos, tiesiog būtų ją palikęs.
Nieko negali žinoti, mažute.
Aš pažįstu savo draugus.
Apie savo draugų šeiminį gyvenimą žinome tiek, kiek jie nori, kad žinotume,
ne daugiau.
Ingremai.
Ačiū.
Žmonės visą naktį būriavosi prie mano namų.
Nenoriu, kad jie imtų daugintis kaip tarakonai.
Galite ką nors padaryti?
Kartą Maika jau turėjo problemų su persekiotoja.
Pala, ką? Kada?
Ne. Nieko ypatingo.
Tiesiog liūdna moteris, kuri pernelyg susitapatino su mano knygomis.
Ir ji - ne vienintelė.
Kas jūs toks?
Ramonas. Maikos asistentas.
- Kas dar? - Ne.
Ne.
Mano gerbėjai, jie… jie gali būti įkyrūs,
bet aš… Negalėčiau įsivaizduoti…
Aišku. Kelio už vartų mes negalime blokuoti.
Tai - viešoji nuosavybė.
Bet 48 valandas prie jūsų namo budės policijos automobilis.
- Gerai. Labai ačiū. - Ką gi.
Klausyk.
Tau reikia privačios apsaugos.
Nenoriu, kad šalia būtų svetimas žmogus.
Jis - ne svetimas.
OUKLANDO POLICIJA
Kuo galiu jums padėti, ponai?
Prašyčiau asmens dokumentą.
Klausykit, aš - Markusas Kilebru.
Prieš trejus metus išėjau iš darbo policijoje. Dirbau penktoje zonoje.
Neversk manęs kartoti, sūnau.
Asmens dokumentą.
Sūnau?
Kas čia vyksta?
Pažiūrėk į mane. Mielasis. Mažuti.
Mažuti, žiūrėk… Pažiūrėk į mane.
Neduok jiems preteksto. Stovėk čia.
Trini jau skambina Jeitsui, girdi?
Aš esu Zarina Kilebru.
Dirbu slaugytoja naujagimių skyriuje, o jis - mano vyras Markusas Kilebru.
Jis 12 metų išdirbo Ouklando policijoje.
Dabar jis yra privačios apsaugos kompanijos savininkas.
O čia - mūsų namai.
Mūsų dukra yra namie, ji filmuoja šį incidentą
ir kalbasi telefonu su mūsų kaimynu detektyvu Jeitsu.
Greitai tie šikniai ims reikalauti priduoti kraują,
kad įsitikintų, jog esu normalus žmogus.
Matai, su kuo tenka susidurti? Sukniso nuotaiką visai dienai.
Nurimk. Nagi.
- Viskas gerai. Girdi? Taip. - Tikrai?
Nepavėluosi į darbą?
Verčiau paskubėk.
Man viskas gerai. Tikrai.
Tikrai?
Na, juk ne pirmas kartas.
Taip jau yra buvę.
Žinai, kad myliu tave.
Ir aš tave. Eikš.
O dabar bėk gelbėti gyvybių.
- Iki, mažute. - Ate.
Iki.
Saugiai vairuok.
BĖDA
- Pabūsi čia su ja? - Kur dar galėčiau būti?
Turiu asmeninių reikalų, antraip likčiau čia.
Nereikia teisintis.
Neatrodo, kad Džošo mirtis tave sukrėtė.
Aš negalėjau jo pakęsti.
Tai kodėl dirbi pas juos?
Aš keliauju po visą pasaulį. Uždirbu krūvą pinigų,
turiu tarnybinį „Shelter“ butą.
Nob Hile.
Todėl neklauskit, kodėl dirbu pas juos.
Mūsų dukra yra namie, ji filmuoja šį incidentą
ir kalbasi telefonu su mūsų kaimynu detektyvu Jeitsu.
Gailiesi, kad nebedirbi policijoje?
Taip. Ypač tokiais šūdinais atvejais.
Ar jausdavaisi nesmagiai, kai tekdavo areštuoti juodaodžius?
Taip, visada.
Ne, pala, tai…
Ne visai taip.
Žinai, niekad nesijaučiau nesmagiai dėl to, kad teko areštuoti žmones,
kurių vieta - už grotų.
Mano nuomone, nusikaltėlis yra nusikaltėlis. Taškas.
Ar tekdavo sutikti senų pažįstamų?
Net per dažnai, sakyčiau.
Gyvenime teko pažinti nemažai idiotų.
Ar todėl išėjai iš darbo policijoje?
Na…
Sudėtinga paaiškinti, kodėl išėjau iš policijos.
Pažinojai tuos pareigūnus, kurie sąvadavo?
Girdėjai apie tai?
Ne. Nepažinojau, bet pasakysiu tau vieną dalyką.
Tie vyrai
nenusipelno vadintis policininkais.
Kaip ir vyrais, jei ką. Supranti, ką noriu pasakyti?
- Taip. - Jie - nusikaltėliai ir banditai.
Taškas.
Kažkas atvažiavo.
Šimtas metų.
Šimtas metų - tai visai nedaug.
Kaip sekas, Markusai?
Gerai, Popse.
Susipažink su mano dukra Trini.
Trini, susipažink su Pope Parnel.
Malonu susipažinti, Trini.
Ir man malonu, panele Parnel.
Tai jūs padėjote mano tėčiui ištraukti tą vyrą iš kalėjimo, tiesa?
Aš padėjau tavo tėčiui.
Taip. Taip ir buvo.
Padėjau.
Klausyk, širdele, gal tu, nežinau, atneštum ko nors išgerti?
- Gerai, žinoma. Tuojau. - Ačiū.
Kuo galiu tau padėti?
Girdėjai apie Džošua Kyto nužudymą.
- Šūdas, taip ir maniau. - Ne, aš ne apie tai.
Pameni iš vaikystės laikų Maikę?
Taip, kalbi apie tą
purviną baltaodę mergaitę, kuri trainiodavosi Bušrodo parke?
Džošua - jos vyras.
Žinau, kad įsteigei privačios apsaugos kompaniją.
- Dezirė… - Dezirė pasakė. Taip.
Noriu, kad ją saugotų kažkas, kuo galiu pasitikėti.
Nežiūrėk į mane taip.
Čia - tavo asmeninė tvirtovė.
Netrukus ateis Devonas iš apsaugos ir viską tau aprodys.
- Įspūdinga. - Turi klausimų?
Taip. Kas yra „Shelter“?
Moterų gyvenimo būdo prekių ženklas ir kompanija.
Gerbėjai galvoja, kad mes rūpinamės moterų saviraiška.
Mokymai, seminarai, terapija, sveikatinimo priemonės.
O nekentėjai?
Jie galvoja, kad mes - raganų sambūris.
Čia - tau.
- Ačiū. - Gedulo dėl Džošo juosta.
Prekiaujame jomis internetu.
Maikos nuomone, tai yra būtinas ritualas.
Pagerbti mirusįjį
ir išreikšti savo gailestingumą.
Noriu paklausti.
Ar Džošas artimai bendravo
su čia dirbančiais žmonėmis?
Kartais.
Kai norėdavo pasinaudoti mūsų patogumais. Arba asistentais.
Jei ko prireiks, mano telefono numeris - 1637.
- Labas. - Sveika.
Klausyk, galime atidėti tai kitai dienai. Žinau, kad turi rūpesčių su Maika.
Man labai gaila Džošua. Jis buvo geras žmogus.
Kaip ji?
Prastai.
Būčiau neatėjusi, bet įdėjau per daug pastangų,
kad tave įtrauktų į šį klinikinį tyrimą, tad negalime praleisti pirmosios dienos.
Aš bijau.
Žinau, tėti.
Reikia pasakyti Lilianai ir mergaitėms.
Tau reikia pagalbos, mes visos privalome tau padėti.
- Ne. - Tėti.
Pasakiau ne.
Kaip ilgai ketini nuo jų slėpti?
Ypač - nuo Lilianos?
Tą pačią sekundę, kai jai pasakysiu, jos akyse tapsiu seniu.
Kol kas nenoriu, kad ji galvotų, jog netenku proto.
Tėti.
Aš turiu gražią jauną žmoną.
Nesiruošiu būti jai našta.
Ką tai turėtų reikšti?
Reiškia tai, ką reiškia.
Aš pats nuspręsiu.
Nieko nenoriu apie tai girdėti.
- Mes - katalikai. - Aš esu nusikaltėlis.
Žmogus gali būti prieštaringas.
Lukateris Šryvportas Skouvilis?
Prašau čionai.
Mes jai apie tai nesakome,
bet tau tai gali praversti.
Kas ten?
Neapykantos laiškai.
Adresuoti Maikai.
Nieko sau.
Neapkabink manęs.
Ir nekalbėk su manim švelniu balsu.
Antraip aš palūšiu.
Padarysiu viską, ką galėsiu.
Kaip man žiūrėti žmonėms į akis?
Dėl to neverta jaudintis.
Pamažu viskas paaiškės.
Kas paaiškės? Kad mano vyras mirė kito vyro glėbyje?
Vieną akimirką liūdžiu, kitą - jaučiuosi pažeminta.
Vieną akimirką liūdžiu, kitą - siuntu.
Kaip galėjau būti tokia kvailė?
Iš policijos šiandien neskambino?
Ingremas liepė su jais nekalbėti, kol nesusirasiu advokato.
Popiet susitinku su keliais iš jų.
Pope, apie ką Džošua norėjo su tavim pasikalbėti?
Jis tau ką nors sakė?
Ką?
- Pakalbėsim apie tai vėliau. - Tik nereikia manęs gailėtis, Pope.
Dėl Dievo meilės.
Kodėl jis nepasirodė per vakarienę? Jūs pykotės?
Na, tiesiog…
Tiesiog… Smulkūs šeiminiai nesutarimai. Nieko ypatingo.
Jam teko dorotis su visuomenės puolimu dėl to dokumentinio filmo.
Aš rūpinausi knygos pristatymu.
Abu buvome užsiėmę.
Ramonai!
Išnešk iš čia tą telefoną.
Gerai.
Atšaukiau visus šios savaitės susitikimus.
Loklanas truputį piktinosi, bet aš jį perkalbėjau.
Gerai.
Leisk sau gedėti.
Tą sakau merginoms per savo seminarus, bet…
Dabar man tie žodžiai nieko nereiškia. Absoliučiai nieko.
Mane viskas varo iš proto.
Pope, padėk man sužinoti, kas nutiko Džošua.
- Tau reikia pailsėti. - Ne. Paklausyk.
Kai važiavau greitosios pagalbos automobilyje,
pareigūnai juokavo, kad išsikviesti berniuką iš Kastro…
Yra tas pats, kas…
Kas žaisti rusišką ruletę.
Negalim tikėtis, kad jie pasakys mums tiesą.
Praėjusiais metais buvau atsidūrusi didžiuliame pavojuje.
Pastačiau į pavojų Ingremą ir tėtį. Pati žinai, kas nutiko Saidei.
Džošua dėl tavęs būtų viską padaręs.
Viskas ne taip paprasta.
Pope, prašau.
Maldauju.
Atsakymų paieška - nevienareikšmis dalykas.
Aš sužinosiu daugiau, nei tu norėtum žinoti.
- Man nesvarbu. - Bet man - svarbu.
Svarbu. Aš…
Aš tave palaikysiu, bet… Nenoriu prisidėti prie tavo skausmo. Aš…
Einu prigulti.
Labas, kaip sekas?
Labas.
Maika prašo manęs ištirti Džošo žmogžudystę.
Ir tu sutiksi?
Na, nenoriu jos skaudinti.
Pasakyti atvirai?
Tas reikalas ir tėčio problema, nežinau, ką man daryti.
Na, aš galėčiau tuo pasidomėti tiesiog dėl šventos ramybės,
o tu pabūtum gera drauge.
Gerai.
Tik domėkis tyliai.
Gerai.
Sveikas.
Kalbėjai su Maika?
Ne. Kas yra, Ingremai?
Vienas draugas iš policijos man pranešė.
Policija nutraukia tyrimą ir teigia, kad tai - nužudymas ir savižudybė.
Kas, jų nuomone, yra žudikas?
Jie sako, kad Džošua.
Šūdas.
Dvylika skambučių? Rimtai?
Nužudymas ir savižudybė?
Didesnės nesąmonės nebuvau girdėjusi.
Kokie Džošo motyvai?
Kas klausia? Susireikšminusi Maikos draugė ar įkyri žurnalistė?
Esi paruošęs skirtingus atsakymus?
Atsargiau rinkis žodžius.
Tau galiu pasakyti tą patį.
- Aš čia niekuo dėtas. - Kaip pažiūrėsi.
- Ką tu nori tuo pasakyti? - Dirbk savo darbą, po galais.
Pokalbis baigtas.
Suteiksiu tau dar vieną progą.
Arba kas?
Arba aš imsiuosi tyrimo.
Tada tu ir visas tavo departamentas atsidursite kvailio vietoje.
Matei tą patį, ką ir aš. Tik nenori to pripažinti.
Jis pusnuogis gulėjo daug jaunesnio vyro glėbyje.
Yra įrodymų, kad tai - ne pirmas jų susitikimas.
Įsilaužta nebuvo, niekas nedingo. Man tęsti?
Taip.
O kaip Maikos persekiotoja?
Visi neapykantos laiškai jos darbe?
Kaip „Aivaro sūnūs“ ar kaip… kaip jie ten vadinasi?
Kiek man teko skaityti, jie - pavojingi.
Na, tuomet tau nereikėtų kištis.
Juk nenori, kad jie atkreiptų dėmesį į tave?
Jei žinai tai, kodėl juos atmetei?
Kaip apskritai tave laiko šiame darbe?
Žinai, kad atlikau praktiką pas Ouveną Keivą?
Ir ką?
- O tą, kad tu jį sužlugdei. - Jis pats save sužlugdė.
Popė Parnel. Teisėja, prisiekusioji ir egzekutorė, ar ne?
Nežinau, ką šįkart nusitaikei sužlugdyti, bet tai būsiu ne aš.
Tu pats save sužlugdysi, jei nesiimsi šios bylos tyrimo.
Sveika.
Jie nutraukė bylą.
Žinau.
Kur tu?
Ten, kur anksčiau dažnai užsukdavau.
Tai tau nepadės. Pati žinai.
Ką tau sakė mano tėtis? „Gali visuomet ateiti pas mus“.
Ateik pas mane, mieloji. Ateik.
Ko nors nori?
Ne, truputį padirbėsiu.
Reikia kai ką patvirtinti.
Gal padarysi pertraukėlę?
Sielvartas nenurimsta. Darbas padeda užsimiršti.
Paklausyk…
Manęs gali neapgaudinėti.
Sveiki, kalba Džošua, palikite pranešimą.
Jei skambini tu, mieloji, parašyk man žinutę.
Juk žinai, kad neklausau tų pranešimų.
Eime su manim.
Čia tu būsi saugi.
Būk tiek, kiek nori.
Pasimelsi su manim?
Klausyk.
Aš…
Kursiu tinklalaidę apie Džošą.
Bet nieko viena nuo kitos neslėpsime. Tu nieko nuo manęs neslėpsi.
- Gerai. - Antraip nieko gero nebus.
Tu buvai teisi.
Džošas dėl manęs būtų rizikavęs.
Tu ir vėl mane išgelbėjai.
Ne. Mes gelbėjam viena kitą.
Padarysime tai viešai.
Tinklalaidėje.
Priversime policiją nuodugniau ištirti bylą.
Gerai?
Gerai.
Ačiū.
O dabar pailsėk.
„Svetimos ašaros - tik vanduo“.
Tai pasakė mano draugas Džošua Kytas tą vakarą, kai jį nužudė.
Nesupratau, ką jis norėjo pasakyti. Ir kodėl.
Bet dabar man atrodo, kad jis… kalbasi su manim iš kapo.
Kai šiandien sužinojau, kad byla buvo nutraukta,
kad jo našlė taip ir nesužinos atsakymų į ją kankinančius klausimus,
jo žodžiai tapo pranašiški.
Tiems, kas Džošo nepažinojo, jo mirtis tėra faktas.
Straipsnio antraštė.
Bylos numeris.
O tiems, kas jį mylėjo,
tai yra širdį draskanti netektis.
Netektis, kuri nusipelno atsakymų.
Džošua nebuvo religingas.
Taip, jis nevaikščiojo į bažnyčią, bet jis buvo…
Jis buvo dvasingas.
Paprastas žmogus, kurio smalsumas tapo jam įkvėpimu.
Kažkada seniai, kai dirbome žurnalistais „The New York Times“,
jis mėgdavo pasišaipyti, kad sekmadieniais vaikštau į mišias.
Jam tai atrodė juokinga…
kol nepaaiškinau jam, ką aš jaučiu.
Tuos žodžius išgirdau per savo Pirmosios Komunijos palaiminimą.
„Šventojo Rašto mokykite vaikus nuo pat mažens,
ir tai suteiks jiems stiprybės“.
Man suteikė stiprybės mišios.
Ir mūsų draugystė.
Visa tai, kas siejo mus 20 metų.
O labiausiai mus siejo noras žinoti tiesą.
Aš tęsiu tiesos paieškas
ir nepasiduosiu, kol nesužinosiu visų atsakymų.
Tiesa mus išlaisvins.
Taigi… Ką gi.
Pradedame iš naujo. Aš esu Popė Parnel.
Ir kviečiu jus pažvelgti giliau.
Išvertė Laima Banionienė