Gandrīz divdesmit gadus es biju upuris.
Novārtā pamests, atgrūsts bērns.
Atgrūsts.
Man bija jācīnās pašai.
Pret visām vētrām.
Pret citiem cilvēkiem. Pret sevi.
Saviem dēmoniem.
Pateicos mūsu viešņai - žurnālistei Popijai Pārnelai,
populārā podkāsta Pārdomājot vēlreiz veidotājai.
Popij, pēdējais jautājums. Kāda būs nākamā tēma?
Kas sekos pēc Vorena Keiva sezonas?
Vorena Keiva stāsts man personiski maksāja ļoti dārgi.
Tāpēc es nesteigšos
un nākamo tēmu izraudzīšos ļoti pārdomāti.
Nedariet kā Lorīna Hila un nelieciet gaidīt pārāk ilgi!
Gribam jaunu sezonu.
Bet jūs dzirdējāt - mazliet jāpagaida. Paldies par sarunu.
Paldies, ka uzaicinājāt.
Sveika, Popij!
-Sveiks, Hērbij! -Kā parasti?
-Vienmēr. Čau! -Labi.
Pārsteigums!
Jā, pārsteidzām.
Sveika!
-Sveika! -Kāds prieks tevi redzēt!
Man prieks redzēt tevi!
-Lieliski izskaties. -Tu izskaties satriecoši.
Pamēģini pārsist!
Es tevi gandrīz uzvarēju. Un tad es tiešām uzvarēju.
Nu taču!
-Tieši tā. Nezinu, ko teikt. -Nolādēts!
-Paldies. -Nu taču!
Joprojām blēdies.
Tēt, tu nedrīksti tā teikt!
-Drīkstu gan. -Nu beidz!
Viņa mani apzaga pirmajā dienā, kad ienāca šai bārā.
Iebāza savas roķeles kases aparātā un aizšmauca, pirms paspēju noķert.
Tās abas mani panāca šķērsielā tikai kvartālu tālāk.
Un tad jūs viņai sadevāt?
Protams.
Bet viņa bija mežone - nācās pasvīst.
Mēs kāvāmies un apmētājām cita citu ar atkritumiem,
līdz mūs vairs nevarēja atšķirt.
Visas trīs atgriezās, ozdamas kā seski.
Cik jums bija gadu? 10? 11?
Jā.
Pasaulslavena rakstniece.
Sen neesam tevi redzējuši.
Es vairāk laika pavadu viesnīcu numuros nekā savā gultā.
Slikti, ka gados, ko pavadīji uz ielas, neiedomājies atnākt šurp.
Pie mums.
Ieradies te blēdīties?
Ak dievs! Es nemūžam netikšu no tās slavas vaļā.
-Nē. -Nemūžam. Izskaties pēc biezās.
Sveika, sveika!
Labi, aiziet!
Spējat noticēt, ka atkal esam kopā?
Piedod, ka nebiju tev līdzās, kad gāja traki.
Tu zvanīji un rakstīji, un neko vairāk man nevajadzēja.
Un es izdzīvoju.
Tā mēs darām, mīļā. Mēs izdzīvojam.
Tas mūs padara stiprākas.
Tā mums ir iestāstīts.
Ingrems? Vai viņš rīt būs?
Cerams.
Joprojām ir mazliet sarežģīti, bet mēs cenšamies atcerēties romantiku.
Patiesībā izklausās jauki.
Un Džošs? Vai viņš tur būs?
Protams.
Kāpēc lai nebūtu?
-Līdz rītam! -Līdz rītam!
MAIKAS KĪTAS PIEREDZE ATGRŪSTĀ
Kāds prieks redzēt jūs abus!
Kopā.
-Jē! -Atnesīšu mums dzērienus.
-Labi. -Jā. Labi. Ei, nāc man līdzi!
Paga!
Vai tas...
Pats pirmais Atgrūstās manuskripta melnraksts.
Ar tavām redaktores piezīmēm.
Bez tevis tas nebūtu noticis.
Man pa muguru skrēja skudriņas, kad pirmoreiz to lasīju.
Tava dzīve gājusi uz augšu, kopš mēs kopā braucām tai autobusā.
Tās divas mazās meitenes neko daudz nav mainījušās, vai ne?
Nav, bet pasaulei tas nav jāzina.
Atvainojiet!
Atnākuši daži stipendiāti.
-Vai aiziesi sasveicināties? -Labi, jā. Bet vispirms...
Tā ir Aivija Abota, mana labā roka Patvērumā,
un es nezinu, ko bez viņas iesāktu.
Aivij, tā ir Popija.
Ļoti, ļoti priecājos iepazīties.
Priecājos iepazīties.
Vai neļaunosieties, ja nozagšu Maiku uz brīdi?
-Nebūt ne. -Lieliski.
-Drīz būšu atpakaļ. -Labi.
Varens pasākums, ne?
Džoš! Ak dievs!
Nāc šurp!
Man tevis trūka.
Man tevis arī.
Jūs abi esat kļuvuši par visai ietekmīgu pāri.
Maika ir pasaulslavena,
un tavu dokumentālo filmu par Aivara dēliem rāda visur.
Kas to būtu domājis, ka tā notiks?
Kas to būtu domājis?
Kas notiek?
Vai tev viss kārtībā?
Ko tas nozīmē?
Neņem mani galvā! Manās dzīslās rit māte Krievija.
Zini, fatālisms un nemiers. Tas man ir asinīs.
Tu taču zini, ka vari man uzticēties.
Atnāc vēlāk uz studiju! Tad parunāsimies.
Kaut kad tas viss beigsies, vai ne?
Maika savos memuāros Atgrūstā ir atklāta līdz skaudrākajām detaļām.
Viņas sāpes uzrunāja miljoniem cilvēku un tikpat daudzus iedvesmoja.
Un nu, nevilksim garumā, šī vakara galvenā varone - Maika Kīta.
Labvakar!
Tur iekšā ir pārbijusies jauna meitene.
13 gadus veca. Pamesta, lai kuļas, kā māk.
Aizmirsta. Atgrūsta.
Un tomēr izdzīvojusi.
Kad pirmoreiz ieraudzīju šo instalāciju, es trīs dienas nespēju izkāpt no gultas.
Man bija tik grūti skatīties uz viņu. Uz sevi.
Pēc tik daudziem gadiem.
Es zagu. Es blēdījos. Es kāvos.
Es dzēru.
Lietoju narkotikas.
Mans ķermenis tika izmantots. Ne vienmēr ar manu atļauju.
Un tas viņu padarīja par nulli.
Tas mani padarīja par nulli.
Un tāpēc es pati sevi uzrakstīju.
Lai es neizzustu.
Šī vakara mērķis ir gādāt,
lai ikvienam atgrūstam jaunietim būtu patiesi drošas mājas,
nevis tikai tas glābiņš paša iztēlē.
Paldies.
Paldies. Paldies.
Pirms dodos, gribu vēlreiz pateikties galerijai Ryvlin,
maniem izdevējiem Simon & Schuster,
maniem fantastiskajiem Patvēruma darbiniekiem
un manai draudzenei Popijai Pārnelai, kas mani uz šī ceļa uzveda.
Viņa redzēja manus kricelējumus un saskatīja tur ko vairāk.
Un viņas nesatricināmā pārliecība, ka man ir, ko pasaulei dot,
bija viens no manu panākumu stūrakmeņiem.
Un, protams, paldies manam vīram Džošam.
Džoš, kur tu esi?
Mīļais?
Lai vai kā, viņš zina, cik daudz man nozīmē, un es viņam no sirds pateicos.
Un visiem jums. Jauku vakaru!
Zini, katrā štatā, ko apmeklēju, katrā vietā, kur biju,
cilvēki runāja par tavu podkāstu.
Prieks dzirdēt.
Jo man ir pārmests, ka es vienpersoniski iznīcinot žurnālistiku.
Zini, es tikai gribu cilvēkiem palīdzēt un es visu laiku saņemu naidīgas vēstules.
"Krāpniece." "Oportūniste." "Izmantotāja."
Vislabāk man patīk "ragana".
Tu paveici ko nozīmīgu.
Tas vienmēr izraisa viļņošanos.
Vai Džošam viss labi?
Man galerijā likās, ka viņš nav savā ādā.
Augšanas sāpes, zini?
Pirms gada sāka darboties Patvērums. Man šķiet, ka mēs vienkārši pielāgojamies.
MANI SAUC POPIJA PĀRNELA, UN GRIBU, LAI TO PĀRDOMĀJAT VĒLREIZ
Labi.
Džoš?
Hallo!
Varbūt viņš devās mājās.
Viņš neceļ klausuli. Paskatīšos iekšpagalmā.
-Kur ir labierīcības? -Pāri tiltam.
Un tad jāiet pa kreisi.
Labi.
Ielej sev, ko vēlies. Vīnu, alu.
Paldies.
Ko vien vēlies, ja?
Ei, Džoš?
Džoš?
FOTOLABORATORIJA AIZVĒRT DURVIS!!!
-Popij? -Ingrem!
Ingrem!
-Popij! -Ak dievs!
-Tev viss labi? -Tas ir Džošs.
Tas ir Džošs. Tas ir Džošs. Tas ir Džošs.
Popij?
-Maika! -Kas noticis?
Kas? Kas?
-Mīļā! Apstājies! -Ko?
-Kas noticis? -Tu to negribi redzēt.
-Redzēt ko? -Tu to negribi redzēt.
-Popij! -Ne...
Ak dievs!
Tas būtībā arī viss.
Paldies.
Tev viss labi, mīļā?
-Nē. -Jūs atradāt līķi.
Kas jūs būtu?
Jums uz žaketes ir asinis.
Un kas jūs būtu?
Inspektors Eimss.
Neprasiet man, kāpēc Sanfrancisko mūs nesauc par detektīviem.
Mēs sniedzām liecību jūsu kolēģim. Viņš noteikti jūs informēs.
Es gribētu, ka izstāstāt visu otrreiz.
Es apraudzīšu Maiku.
Jā.
Popija, vai ne?
Jūs taču neierakstāt?
Cik sen pazināt Džošuu?
Divdesmit gadus.
Un ko jūs domājat par viņa jaunāko dokumentālo filmu Drengiri?
Kāds gan tam sakars ar notikušo?
Viņš uzņēma filmu, kas saniknoja Aivara dēlus.
Varbūt tam ir tiešs sakars.
Tā ir jūsu versija? Tik ātri?
Kāda ir jūsējā?
Es apraudzīšu Maiku.
Ei, mīļā!
Viņš nupat vēl bija te.
Nu viņa vairs nav.
Vai varam vest viņu mājās?
Jā, mēs dosim ziņu, ja ko uzzināsim.
Vai varu dabūt viņa matu šķipsnu?
Raudzīšu, kā varu līdzēt.
Paldies.
Pavadīšu viņu uz mašīnu.
Es palikšu pa nakti.
Paldies.
Kas bija tas zēns kopā ar Džošu?
Vai viņš Maiku krāpa?
Tas pēc viņa neizskatās.
Ja viņu vairs nemīlētu, tad vienkārši aizietu.
-Tu to nevari zināt, mīļā. -Es savus draugus pazīstu.
Mēs zinām to, ko draugi grib, lai par viņu laulību zinām,
tas arī viss.
Ingrem!
Paldies.
Visu nakti šurp nāca cilvēki.
Negribu, ka viņi te čum un mudž.
Vai varat par to parūpēties?
Maiku savulaik vajāja.
Pag, ko? Kad tas bija?
Nē. Tas ir sīkums.
Skumja sieviete, kas pārāk identificējās ar manām grāmatām.
Viņa nav vienīgā.
Un kas esat jūs?
Ramons. Maikas asistents.
-Vai ir vēl kas? -Nē.
Nē.
Mani cienītāji mēdz būt uzmācīgi,
bet es nevarēju iedomāties...
Tā. Piekļuvi ceļam aiz vārtiem ierobežot nevaram.
Tas ir publisks īpašums.
Bet mēs uz 48 stundām novietosim īpašuma priekšā mašīnu.
-Labi. Liels paldies. -Jā.
Paklau!
Tev vajag privātu apsardzi.
Es negribu sev apkārt vēl vairāk svešinieku.
Viņš nav svešinieks.
OKLENDAS POLICIJA
Kā varu palīdzēt, kungi?
Uzrādi dokumentus!
Paklau, mani sauc Markuss Kilebrū.
Pirms trīs gadiem strādāju Oklendas policijā. Piektais rajons.
Neliec man atkārtot, dēls!
Uzrādi dokumentus!
Dēls?
Ei, kas notiek?
Skaties uz mani! Mīļais! Mīļais!
Mīļais, skaties uz mani!
Nedod viņiem iemeslu! Paliec ar mani!
Trinija jau ir piezvanījusi Jeitsam.
Mani sauc Zarīna Kilebrū.
Esmu jaundzimušo medmāsa Altas Beitsas centrā. Šis ir mans vīrs Markuss Kilebrū.
Viņš 12 gadus bija policists.
Pašlaik - privāta apsardzes uzņēmuma īpašnieks.
Un šīs ir mūsu mājas.
Mūsu meita ir iekšā un šo sarunu filmē,
un viņa ir arī sazvanījusi mūsu kaimiņu, detektīvu Jeitsu.
Kāpēc mums tiem kretīniem bezmaz asinsanalīzes jānodod,
lai viņi saprastu, ka esmu cilvēks, sasodīts!
Tieši par to es runāju. Viņi man izčakarēja visu noskaņojumu.
Beidz! Beidz!
-Viss kārtībā. Labi? Jā. -Ja? Ja?
Vai tev nav jāiet uz darbu?
Labāk dodies!
Jo man viss kārtībā. Tiešām.
Tiešām?
Paklau, nav tā, ka es pie tā nebūtu pieradis.
Tas viss jau ir redzēts.
Tu zini, ka es tevi mīlu.
Arī es tevi mīlu, vecenīt. Panāc!
Nu gan dodies glābt dzīvības!
-Atā, mīļā! -Atā!
Uz tikšanos!
Brauc uzmanīgi!
NEPATIKŠANAS
-Tad tu paliksi te ar viņu? -Kur vēl es varētu būt?
Man ir privātas darīšanas, citādi es paliktu.
Nevajag paskaidrot.
Nešķiet, ka tu būtu pārāk apbēdināts par Džoša nāvi.
Es viņu nevarēju ciest.
Tad kāpēc tu esi te?
Es apceļoju pasauli, pelnu lielu naudu,
un Patvērums man nodrošina dzīvokli.
Nobhilā. Tikpat labi varētu prasīt, kāpēc man vajag ūdeni un gaisu.
Mūsu meita ir iekšā un šo sarunu filmē,
un viņa ir arī sazvanījusi mūsu kaimiņu, detektīvu Jeitsu.
Vai tu skumsti pēc darba policijā?
Jā. Īpaši tad, kad gadās tādi mēsli.
Vai tu juties slikti, kad bija jāarestē melnādainie?
Jā, vienmēr.
Nē, pag, tā...
Tā gluži nav.
Man nebija problēmu arestēt tos, kas bija pelnījuši, ka viņus iesloga.
Es uzskatu, ka noziedznieks ir noziedznieks. Un viss.
Vai gadījās kāds, ko pazini?
Jā, pārāk bieži.
Es uzaugu kopā ar daudziem idiņiem.
Vai tāpēc aizgāji no policijas?
Nu...
Es aizgāju no policijas tāpēc, ka... Tas ir sarežģīti.
Vai pazini policistus, kas bija to meiteņu suteneri?
Tu par to zini?
Nē. Nepazinu, bet gribu tev ko pateikt.
Tie vīrieši
nav pelnījuši saukties par policistiem.
Un vīriešiem, starp citu. Saproti?
-Jā. -Viņi ir parasti noziedznieki un bandīti.
Un viss.
Kāds atbraucis.
Sen neesam tikušies.
Kopš tevi pametu bez forša deju ritma.
Kā tev klājas, Markus?
Labi, Popsa.
Tā ir mana meita Trinija.
Trinij, tā ir Popija Pārnela.
Priecājos iepazīties, Trinij.
Jā, es arī, Pārnelas kundze.
Jūs palīdzējāt manam tēvam izpestīt to vīrieti no cietuma, ja?
Es palīdzēju tavam tēvam.
Jā. Jā, palīdzēju.
Palīdzēju.
Klau, mīļā, vai tu varētu, nezinu, atnest mums ko dzeramu?
-Jā, protams. Tūlīt. -Paldies.
Kā varu tev palīdzēt?
Tu zini par Džošuas Kīta slepkavību.
-Velns, sākas. -Nē, ne tādā ziņā.
Vai atceries Maikiju no mūsu bērnības?
Jā, tu runā par to...
to šmulīgo balto meiteni, kas mēdza slaistīties Bušrodas parkā.
Džošua bija viņas vīrs.
Un es zinu, ka tagad tev ir privāts apsardzes uzņēmums.
-Dezirē... -Dezirē tev pateica. Tiesa.
Es gribu, lai pie viņas ir kāds, kam var uzticēties.
Neskaties uz mani tā!
PATVĒRUMS
Pašam savs stūrītis.
Devons ar apsardzi drīz atnāks piešķirt jums piekļuvi.
-Forši. -Jautājumi?
Jā. Kas tieši ir Patvērums?
Sieviešu dzīvesstila zīmols un uzņēmums.
Cienītāji uzskata, ka palīdzam sievietēm realizēties.
Semināri, nodarbības, psihoterapija, produkti veselībai.
Un nīdēji?
Nīdēji domā, ka esam raganu sabats.
Tas ir jums.
-Labi. -Sēru lente Džoša piemiņai.
Tirgojam tās internetā.
Maika uzskata, ka šo rituālu nevajadzētu aizmirst.
Tas gan godā mirušo, gan liek citiem būt smalkjūtīgiem.
Man ir jautājums.
Vai Džošs bija tuvs ar cilvēkiem
jeb, kā jūs teiktu, viesiem, kas te strādā?
Dažkārt.
Kad gribēja izmantot mūsu piedāvātās ērtības. Vai personālu.
Mans numurs ir 1637, ja jums no manis ko vajag.
-Sveiks! -Sveika!
Klau, mums tas nav jādara šodien. Zinu, ka palīdzi Maikai.
Man žēl par Džošuu. Viņš bija labs cilvēks.
Kā viņa jūtas?
Briesmīgi.
Es vizīti atceltu, bet es darīju visu, ko varēju,
lai tu piedalītos šai klīniskajā pētījumā, un pirmo dienu izlaist nedrīkst.
Man bail.
Es zinu, tētiņ.
Mums jāpasaka Lilianai un meitenēm.
Tev vajag atbalstu, un mums visām jāspēj tev palīdzēt.
-Nē. -Tētiņ!
Es teicu nē.
Kā tu domā no viņām to noslēpt?
Īpaši no Lilianas.
Tiklīdz viņai izstāstīšu, kļūšu viņas acīs par večuku.
Neesmu gatavs tam, ka viņa uz mani skatās tā, it kā es zaudētu prātu.
Tētiņ!
Man ir skaista, jauna sieva.
Es nepataisīšu sevi viņas acīs par apsmieklu.
Ko tas nozīmē?
Tas nozīmē to, ko nozīmē.
Mani noteikumi.
Es to pat negribu dzirdēt.
-Mēs esam katoļi. -Un es esmu noziedznieks.
Cilvēks var būt pretrunīgs.
Lukaters Šrīvports Skovils?
Nāciet!
Mēs viņai par to nestāstām,
bet varbūt atradīsiet ko noderīgu.
Kas tas ir?
Naida vēstules.
Adresētas Maikai.
Jēziņ mīļo!
Tikai neapskauj mani!
Un nerunā ar mani maigā balsī.
Es sabrukšu, ja tā darīsi.
Esmu šeit tavā rīcībā.
Kā lai es, tiekoties ar citiem, izturos?
Par to neraizējies!
Iesim soli pa solim, līdz zināsim.
Ko zināsim? Ka mans vīrs nomira cita vīrieša skavās?
Saproti, es skumstu un arī jūtos pazemota.
Es skumstu un arī esmu nikna.
Esmu bijusi tāda muļķe.
Vai šodien policija ar tevi sazinājās?
Ingrems teica, lai ar viņiem nerunāju, kamēr man nav advokāta.
Tāpēc pēcpusdienā ar dažiem satikšos.
Popij, par ko Džošua gribēja ar tevi runāt?
Vai viņš ko pateica?
Ko?
-Par to vēlāk. -Neizturies pret mani kā pret jēlu olu!
Dieva dēļ!
Kāpēc viņš nebija uz vakariņām? Bijāt sastrīdējušies?
Nu, tikai...
Tikai laulāto rīvēšanās. Nekas liels.
Viņš pārdzīvoja par savas filmas kritiku.
Es koncentrējos uz prezentāciju.
Mēs bijām aizņemti.
Ramon!
Tiec vaļā no tā telefona!
Protams.
Atcēlu visus tavus šīsnedēļas pasākumus. Laklans īgņojās, bet es to nokārtoju.
Labi.
Tev jāļauj sev sērot.
To es seminārā saku savām meitenēm, bet...
Šobrīd man tie ir tukši vārdi. Pilnīgi tukši.
Es jūtu tikai ārprātu.
Popij, tev man jāpalīdz noskaidrot, kas notika ar Džošuu.
-Tev ir jāatpūšas. -Nē. Paklausies!
Kad sēdēju ātrās palīdzības mašīnas aizmugurē,
policisti jokoja, ka Kastro rajona pērkamie puiši ir...
Tā...
Tā ir kā krievu rulete.
Mēs nevaram paļauties, ka viņi noskaidros patiesību.
Pagājušogad es sevi pakļāvu lielām briesmām.
Ingremu, arī savu tēvu, un tu zini, kas notika ar Saidiju.
Džošua tevis dēļ to darītu.
Tas nav tik vienkārši.
Popij, lūdzu!
Lūdzu!
Atbilžu meklēšana nekad nav taisns ceļš.
Es atklāšu ne tikai to, ko tu gribi, lai zinu.
-Tas mani neuztrauc. -Bet mani gan.
Uztrauc. Es...
Es tev palīdzēšu ar atbalstu, bet es nevaru vairot tavas sāpes.
Iešu atlaisties.
Sveika, kas notiek?
Sveika!
Maika lūdza mani izmeklēt Džoša slepkavību.
Esi droša, ka gribi to darīt?
Es negribu viņu sāpināt.
Atklāti?
Šis un tētiņš... Man vairs nav iekšā.
To varētu papētīt es - vienkārši sirdsmieram -,
un tu varētu koncentrēties uz to, ka esi draudzene.
Labi.
Bet pēti klusiņām!
Labi.
Sveiks!
Vai runāji ar Maiku?
Nē. Kas notiek, Ingrem?
Draugs no Sanfrancisko policijas pačukstēja.
Policija lietu slēdz, klasificējot to kā slepkavību un pašnāvību.
Tad kurš, viņuprāt, izdarīja slepkavību?
Viņi domā, ka Džošua.
Velns!
Divpadsmit telefona zvanu? Tiešām?
Slepkavība un pašnāvība?
Man tas izklausās pēc bezdarbības kalngala.
Kāds gan varētu būt Džoša motīvs?
Kas jautā? Maikas pārlieku norūpējusies draudzene vai ziņkārīgā žurnāliste?
Vai atbildes atšķirtos?
Lēnām pār tiltu!
Teikšu jums to pašu.
-Runa nav par mani. -Varētu būt.
-Ko tad tas nozīmē? -Tas nozīmē - dariet savu darbu, sasodīts!
Un saruna beigusies.
Došu jums vēl vienu iespēju.
Vai arī kas?
Vai arī to izmeklēšu es.
Tad jūs un visa jūsu nodaļa izskatīsieties pēc muļķiem.
Jūs redzējāt to pašu, ko es. Jūs tikai negribat to atzīt.
Viņš gulēja bez krekla daudz jaunāka vīrieša skavās.
Ir pierādījumi, ka tā nebija pirmā tikšanās.
Ielaušanās pazīmju nav, nekas nav pazudis. Vai turpināt?
Jā, turpiniet!
Kā ar Maikas izsekotāju?
Kā ar tām naida vēstulēm viņas birojā?
Kā ar Aivara dēliem, vai kā nu viņus tur sauc?
Esmu lasījusi, ka viņi ir bīstami.
Nu tad turieties pa gabalu!
Jūs taču negribat pievērst viņu uzmanību sev.
Ja jūs to zināt, kā varat viņus izslēgt?
Brīnos, ka vēl neesat zaudējis darbu.
Zināt? Esmu Ouena Keiva māceklis.
Un?
-Jūs viņu iznīcinājāt. -Viņš sevi iznīcināja pats.
Popija Pārnela. Tiesnese, zvērinātā, bende, vai ne?
Lai vai kuru taisāties iznīcināt šoreiz, tas nebūšu es.
Jūs sevi iznīcināsiet pats, ja neturpināsiet izmeklēšanu.
Sveika!
Lietu slēdza.
Es zinu.
Kur tu esi?
Blandos pa vecajām vietām.
Tā nav atbilde. Tu to zini.
Ko tev teica mans tētiņš? "Tu vienmēr vari nākt pie mums."
Brauc pie manis, mīļā! Brauc pie manis!
Tev neko nevajag?
Nē, es tikai strādāju ar sevi.
Afirmācijas.
Varbūt atpūties?
Sēras nenorimst. Arī mums nevajadzētu.
Paklau...
Tu zini, ka manā klātbūtnē tev tas nav jādara.
Sveiki! Te Džošua. Atstājiet ziņu!
Un, ja tā esi tu, mīļā, atsūti īsziņu!
Tu zini, ka es tos ierakstus neklausos.
Nāc man līdzi!
Te tu esi drošībā.
Vari nesteigties.
Vai lūgsies kopā ar mani?
Ei!
Es...
veidošu podkāstu par Džošu.
Bet mums vienai pret otru jābūt atklātām. Tev pret mani jābūt atklātai.
-Labi. -Citādi risks ir pārāk liels.
Bet tev bija taisnība.
Džošs manis dēļ būtu riskējis ar visu.
Tu atkal mani glāb.
Nē. Mēs glābjam viena otru.
Mums tas jādara publiski.
Podkāstā.
Jāpiespiež policija lietu izmeklēt pamatīgāk.
Labi?
Labi.
Paldies.
Atpūties!
"Svešas asaras ir tikai ūdens."
Mans draugs Džošua Kīts to man pateica vakarā, kad nomira.
Es nesapratu, ko viņš ar to domāja. Kāpēc to pateica.
Bet nu ir sajūta, it kā viņš... runātu ar mani no kapa.
Šodien, kad uzzināju, ka lieta ir slēgta,
ka viņa atraitne nesaņems atbildi, ko ir pelnījusi saņemt,
viņa vārdi kļuva pravietiski.
Tiem, kas Džošu nepazina, viņa nāve ir tikai stāsts.
Ziņu virsraksts.
Kārtējā lieta.
Bet mums, kas viņu mīlēja,
tas ir sirdi plosošs zaudējums.
Zaudējums, kas ir pelnījis atbildes.
Džošua nebija reliģiozs.
Viņš nebija baznīcā gājējs, bet viņš bija...
Viņš bija garīgs cilvēks.
Dzīvesgudrs cilvēks, kam zinātkāre bija ceļazvaigzne.
Kad bijām The New York Times jaunie reportieri,
viņš mūždien uzjautrinājās, ka svētdienās cītīgi apmeklēju misi.
Tas viņam likās smieklīgi, un...
Līdz es izskaidroju, ko tas man nozīmē.
Un tas sākās ar svētīšanas vārdiem, ko dzirdēju savā pirmajā komūnijā.
"Māciet saviem bērniem Svētos Rakstus agri,
un viņiem būs bruņas, par kurām viņi pat nenojauš."
Tās bija vienas no manējām.
Otras bruņas mums bija kopīgas.
Tā bija mūsu ciešā draudzība 20 gadu garumā.
Mūs vienoja patiesības meklējumi.
Es turpināšu viņa iesāktos meklējumus
un nepadošos, līdz būšu ieguvusi visas atbildes.
Patiesība būs gaisma, kas mūs vadīs.
Nu tad... sākam!
Vēlreiz - mani sauc Popija Pārnela.
Un gribu, lai to pārdomājat vēlreiz.
Tulkojusi Aija Apse