Почти две десетилетия от живота си бях жертва.
Нежелано дете. Отритнато.
Отритнато.
Сама се грижех за себе си.
Бранех се от стихиите.
От другите хора. От самата себе си.
От демоните си.
Благодаря на нашия гост, журналистката Попи Парнел,
водеща на хитовия подкаст "Преосмисляне".
Последен въпрос, Попи. Какво да очакваме от теб?
Какво следва след Уорън Кейв?
Работата по историята на Уорън Кейв ми коства много в личен план.
Затова ще си почина
и ще помисля добре коя ще е следващата история.
Само недей като Лорин Хил да ни караш да чакаме.
Искаме нов сезон сега.
Чухте, ще чакаме. Благодаря отново, че беше с нас.
Благодаря за поканата.
Здрасти, Попи.
Здрасти, Хърби. - Обичайното?
Естествено. Привет. - Имаш го.
Изненада!
Да, успяхме.
Здравей.
Привет. - Много ми е драго.
Толкова се радвам да те видя.
Красива си. - Прекрасна си.
Да те видим сега.
Почти те победих. Смачках те.
Стига де.
Така си е. Нямам думи. - По дяволите.
Благодаря. - Стига.
Още мамиш.
Тате, не говори така.
Защо не? - Стига.
При първото си идване в бара тя открадна.
Бръкна в касата с мръсните си ръчички и побягна, преди да я пипна.
Минах едва една пресечка и те ме сгащиха в уличката.
И всички й скочихте?
Естествено.
Но беше като дива котка.
Сборичкахме се и се замеряхме с боклуци,
докато станахме неузнаваеми.
Като се появиха, и трите смърдяха.
На колко бяхте? На 10, на 11?
Да.
Световноизвестна писателка.
Отдавна не сме те виждали.
Ами повече време съм по хотели, отколкото в леглото си.
Гадно ми е, че през годините на улицата, не се сети да дойдеш тук.
При нас.
Мамиш ли?
Господи! Няма да забравите това.
Не. - Никога. Каква си лъскава.
Здрасти, здрасти.
Хайде, ставайте.
Можете ли да повярвате, че пак се събрахме?
Съжалявам, че не бях тук да ти помогна в тежкия момент.
Ти се обади, писа. Това ми беше достатъчно.
Оцелях.
Така правим, скъпа. Оцеляваме.
Така ставаме по-силни.
Това ни набиват в главите.
Инграм ще дойде ли утре?
Храня надежда.
Още е малко сложно, но се опитваме да върнем романтиката.
Всъщност звучи добре.
А Джош? Той ще дойде ли?
Разбира се.
Защо да не дойде?
До утре. - До утре.
ПРЕЖИВЕЛИЦИТЕ НА МАЙКА КИЙТ "ОТРИТНАТА"
Много се радвам да видя и двама ви.
Заедно.
Ще донеса нещо за пиене.
Добре. - Да, добре. Ела с мен.
Чакай.
Това...
Най-първата чернова на ръкописа на "Отритната".
С редакторските ти бележки.
Нямаше да се случи без теб.
Тръпки ме полазиха при първия прочит.
Дълъг път извървя, откакто седна до мен в автобуса.
Онези момиченца остават в нас, нали?
Да, но няма нужда светът да научава това.
Извинявай.
Част от стипендиантите са тук.
Ще дойдеш ли? - Добре, да. Но първо...
Айви Абът. Дясната ми ръка в "Убежището". Без нея съм загубена.
Айви, това е Попи.
Изключително ми е приятно. - На мен също.
Може ли да открадна Майка за миг?
Няма проблем. - Чудесно.
Сега идвам. - Добре.
Еха.
Много народ, а?
Джош. Мили боже.
Ела тук.
Липсваше ми.
И ти ми липсваше.
Еха.
Превърнахте се в една преуспяла двойка.
Целият свят познава Майка,
а документалният ти филм за "Синовете на Ивар" е навсякъде.
Кой да знае, че ще се стигне дотук.
Кой да знае.
Какво става?
Добре ли си?
Какво значи това?
Не ми обръщай внимание. Майка Русия избива в мен.
Фатализмът и... мизантропията са в кръвта ми.
Можеш да ми споделиш всичко.
Ела в студиото по-късно, ще поговорим.
Това ще свърши в един момент, нали?
Мемоарите на Майка "Отритната" разказват историята й с мъчителни детайли.
Болката й достигна до милиони и ги вдъхнови.
А сега, да не губим повече време - гостът на вечерта Майка Кийт.
Добър вечер.
Онова там е едно ужасено момиче.
На тринайсет години е. Трябва да оцелява само.
Забравено. Отритнато.
И въпреки това оцеля.
Когато за първи път видях тази инсталация, три дена не станах от леглото.
Толкова ми беше трудно да я гледам. Да гледам себе си.
Толкова години по-късно.
Крадях, мамех, биех се.
Напивах се.
Друсах се.
Използваха тялото ми. Невинаги с мое разрешение.
Тя беше едно нищо.
Аз бях едно нищо.
Преоткрих се чрез писането.
За да не изчезна.
Тази вечер ни събира една цел - да се уверим,
че всеки отритнат млад човек има безопасен дом,
а не само безопасно място във въображението си.
Благодаря.
Благодаря. Благодаря.
Преди да си тръгна, отново искам да благодаря на галерия "Ривлън",
на моите издатели "Саймън енд Шустър",
на невероятните служители в "Убежището"
и на приятелката ми Попи Парнел, която ме насочи по този път.
Тя видя купчините с драсканици и съзря в тях нещо повече.
Безусловната й вяра, че мога да предложа нещо на света,
беше крайъгълен камък за моя успех.
И, разбира се, не на последно място на моя съпруг Джош.
Джош, къде си?
Скъпи?
Както и да е, той знае колко е важен за мен и искрено му благодаря.
А на всички вас - забавлявайте се.
Във всеки щат, в който бях, на всяко посетено място
хората говореха за твоя подкаст.
Приятно ми е да го чуя.
Защото ме обвиняваха, че собственоръчно унищожавам журналистиката.
Винаги съм искала само да помагам на хората,
а получавам писма, пълни с омраза.
"Мошеничка, използвачка, експлоататорка."
Любимото ми е "вещица".
Ти постигна нещо значимо.
А това винаги предизвиква реакция.
Джош добре ли е?
В галерията ми се видя малко странен.
Напрежението си казва думата.
"Убежището" тръгна едва миналата година и още свикваме.
КАЗВАМ СЕ ПОПИ ПАРНЕЛ И ИСКАМ ДА ПРЕОСМИСЛИТЕ
Еха.
Така.
Джош?
Ехо?
Може да е отишъл вкъщи.
Не си вдига телефона. Ще проверя в задния двор.
Къде е тоалетната? - През моста
и после завиваш леко наляво.
Добре.
Ако искате нещо, налейте си. Вино, бира.
Благодаря.
Каквото искате.
Джош?
ТЪМНА СТАИЧКА ДРЪЖ ВРАТАТА ЗАТВОРЕНА!
Попи? - Инграм!
Инграм!
Попи! - Боже.
Попи. - Боже.
Добре ли си? - Джош е.
Джош е. Джош е. Джош е.
Попи?
Майка. - Какво има?
Какво? Какво?
Скъпа. Спри. - Какво?
Какво има? - Не гледай.
Какво? - Не ти трябва.
Попи. - Недей...
Боже.
Това в общи линии е всичко.
Благодаря.
Добре ли си?
Не. - Вие ли открихте трупа?
А вие сте?
Имате кръв по сакото там.
А вие сте?
Инспектор Еймс.
Не питайте защо полицията не праща детектив.
Дадохме показания на колегата ви. Той ще ви разкаже.
Предпочитам да ми разкажете втори път.
Ще видя как е Майка.
Да.
Попи, нали?
Нали не записвате?
Откога познавате Джошуа?
От 20 години.
Какво мислите за последния му документален филм "Дренгир"?
Какво общо има това с каквото и да било?
Направил е филм, вбесил "Синовете на Ивар".
Може би точно това е мотивът.
Това ли измислихте? Толкова бързо?
А какво мислите вие?
Ще видя как е Майка.
Скъпа.
Той беше тук.
А сега го няма.
Може ли да я отведем вкъщи?
Да, ще ви кажем, ако разберем още нещо.
Може ли кичур от косата му?
Ще проверя.
Благодаря.
Ще я заведа до колата.
Ще спя тук.
Благодаря.
Кое беше момчето с Джош?
Изневерявал ли е на Майка?
Той не е такъв.
Ако не я е обичал вече, е щял да си тръгне.
Не е сигурно. - Познавам приятелите си.
Знаем онова, което приятелите ни искат да знаем за браковете им.
Толкова.
О, Инграм.
Благодаря.
Цяла нощ идваха хора у дома.
Не искам да се множат като хлебарки.
Може ли да направите нещо по въпроса?
Майка имаше преследвач преди.
Какво? Откога?
Не, нищо важно.
Просто една тъжна жена, която се идентифицира с книгите ми.
Не е единствената.
А вие сте?
Рамон. Асистентът на Майка.
Нещо друго? - Не.
Не.
Почитателите ми може да са доста напористи,
но... Не можех да си представя...
Добре. Нищо не можем да направим за пътя край къщата.
Обществена собственост е.
Но ще оставим кола отпред за 48 часа.
Добре. Много благодаря. - Да.
Виж.
Трябва ти частна охрана.
Не искам още непознати покрай мен.
Той не е непознат.
ПОЛИЦИЯ НА ОУКЛАНД
Как да помогна, господа? - Личната карта.
Чуйте, казвам се Маркъс Килъбру.
Работех в полицията допреди три години. В Пети район.
Не ме карай да повтарям, синко.
Покажи ми личната си карта. - Синко?
Ей, какво става?
Погледни ме. Скъпи. Скъпи.
Гледай... Погледни ме.
Не ги предизвиквай. Стой тук.
Трини вече говори с Йейтс по телефона.
Казвам се Зарина Килъбру.
Неонатална сестра съм в "Алта Бейтс", а това е съпругът ми Маркъс Килъбру.
Дванайсет години работи в полицията. Сега има частна охранителна фирма.
Това е домът ни.
Дъщеря ни е вътре, записва случващото се
и говори по телефона със съседа ни, детектив Йейтс.
Защо трябва едва ли не да давам кръвна проба на тези тъпанари,
за да приемат, че и аз съм човек, а?
Ето за това говоря. Развалиха ми настроението.
Стига, хайде.
Добре съм. Ясно? - Да? Да?
Не трябва ли да отиваш на работа?
А? - Не...
Хайде, заминавай.
Аз съм си добре. Не се шегувам.
Сигурен ли си?
Не ми е за първи път.
Виждала си това и преди.
Знаеш, че те обичам.
Обичам и задника ти. Ела насам.
Върви да спасяваш животи.
Чао, скъпи. - Чао.
До после.
Лек път.
БЕЛЯТА
Ще останеш ли с нея? - Къде другаде да съм?
Не бих тръгнала, ако нямах работа. - Не се обяснявай.
Смъртта на Джош не те тревожи особено.
Не го понасях.
Защо си тук тогава?
Пътувам по света. Печеля много
и имам апартамент, даден ми от "Убежището", в Ноб Хил.
Все едно да питаш защо искам вода и въздух.
Дъщеря ни е вътре, записва случващото се
и говори по телефона със съседа ни, детектив Йейтс.
Липсва ли ти полицейската работа?
Да. Особено когато стават такива простотии.
Притеснявал ли си се да арестуваш чернокожи?
Да, през цялото време.
Не, момент, това е...
Това не е напълно вярно.
Не се притеснявах да арестувам хора,
които го заслужаваха.
За мен престъпникът е престъпник. Точка.
Срещал ли си познати?
Да, твърде често.
Израснах сред много глупаци.
Затова ли напусна полицията?
Ами...
Причината за напускането ми е сложна.
Познаваше ли полицаите сводници?
Чувала си за това?
Не. Не ги познавах, но ще ти кажа нещо.
Онези мъже
не заслужават да са полицаи.
Нито мъже. Чуваш ли какво казвам?
Да. - Те са обикновени престъпници и бандити.
Това е всичко.
Идва някой.
Много вода изтече.
Откакто те оставих без лудия ритъм.
Как си, Маркъс?
Добре съм, Попс.
Това е дъщеря ми Трини.
Трини, това е Попи Парнел.
Приятно ми е, Трини.
И на мен, г-це Парнел.
Помогнали сте на баща ми да измъкне онзи мъж от затвора.
Помогнах му.
Да. Така е.
Направих го.
Скъпа, може ли да ни донесеш нещо за пиене?
Разбира се. Ей сега. - Благодаря.
С какво да помогна?
Чул си за Джошуа Кийт.
Мамка му. Започва се. - Не така де.
Помниш ли Майки от детството ни?
Да, говориш за онова
мръсно бяло момиче, което се мотаеше край парка Бушрод.
Джошуа й беше съпруг.
Знам, че имаш частна охранителна фирма.
Дезире... - Дезире ти е казала. Ясно.
Искам някой доверен човек край нея.
Не ме гледай така.
УБЕЖИЩЕТО
Твоята света обител.
Девън скоро ще дойде да ти даде достъп до всичко.
Чудесно. - Въпроси?
Да. Какво точно е "Убежището"?
Бранд за жени и фирма.
Според феновете искаме реализация за жените.
Семинари, работни срещи, терапия, продукти за здравето.
А според враговете? - За тях сме вещерско сборище.
Това е за теб.
Добре. - Траурна лента за Джош.
Продаваме ги в интернет.
Майка смята, че ритуалът трябва да се върне.
Почитат се мъртвите и карат света да е милостив с теб.
Ще задам един въпрос.
Джош беше ли близък с хората... "гостите", както ги наричаш, работещи тук?
Понякога.
Когато искаше да използва удобствата ни или асистентите.
Вътрешният ми номер е 1637, ако ти дотрябвам.
Здрасти. - Здрасти.
Не е задължително да е днес. Знам, че си с Майка.
Съжалявам за Джошуа. Беше добър човек. Тя как е?
Много зле.
Щях да пропусна прегледа, но използвах връзки,
за да те включа в клиничните изпитвания. Първият ден е важен.
Страх ме е.
Знам, тате.
Трябва да кажем на Лилиан и момичетата.
Имаш нужда от подкрепа и всички трябва да ти я дадем.
Не. - Тате.
Казах "не".
Как ще опазиш това в тайна от тях?
Особено от Лилиан?
Щом й кажа, ще се превърна в старец за нея.
Не искам да ме гледа така, сякаш губя разсъдък.
Тате.
Имам красива млада жена.
Няма да стана за посмешище пред нея.
Какво искаш да кажеш?
Каквото казах.
Ще стане по моя начин.
Да не чувам такива приказки.
Ние сме католици. - Аз съм престъпник.
Човек може да е противоречив.
Лукатър Шривпорт Сковил?
Насам.
Няма да й казваме за това,
но може да откриеш нещо полезно.
Какво е?
Заплашителни писма.
Адресирани са до Майка.
Мили боже.
Леле.
Без прегръдки.
И не ми говори със съчувствие.
Ще се разплача, ако го направиш.
Тук съм да ти помогна всячески.
Как ще погледна хората?
Не го мисли.
Карай бавно, докато разберем.
Какво? Че съпругът ми е умрял в обятията на друг мъж?
Тъжна съм, но съм и унизена.
Тъжна съм, но съм и бясна.
Защо съм била такава глупачка?
Обадиха ли ти се от полицията?
Инграм ми каза да не говоря с тях без адвокат.
Следобед ще се срещна с двама.
Попи, за какво искаше да говори с теб Джошуа?
Каза ли нещо?
Какво?
Ще говорим после. - Попи, не съм от стъкло.
Не се шегувам.
Защо не дойде на вечерята? Карахте ли се? Как...
Имам предвид, просто...
Просто... Семейни дърпания. Нищо сериозно.
Страдаше, защото оплюха филма му.
Аз мислех за фирмата.
Бяхме заети.
Рамон!
Разкарай телефона.
Разбира се.
Отмених ангажиментите ти за седмицата. Локлан мрънкаше, но се оправих.
Добре.
Позволи си да скърбиш.
Така говоря на семинарите, но...
В момента това нищо не означава за мен.
Усещам само, че полудявам.
Помогни ми да разбера какво е станало с Джошуа.
Просто си почини. - Не. Чуй ме.
Докато седях отзад в линейката,
парамедиците се шегуваха, че гейовете, които се продават...
...били като...
Все едно играеш руска рулетка.
Не можем да разчитаме, че ще ни кажат истината.
Миналата година се изложих на много опасности.
Инграм, баща ми, а знаеш какво стана със Сайди.
Джошуа би го направил за теб. - Не е толкова просто.
Попи, моля те.
Моля те.
Търсенето на отговори никога не е проста задача.
Ще разбера и онова, което не искаш да знаеш.
Не ми дреме. - Но на мен ми дреме.
Да. Аз...
Ще ти помогна, като те подкрепям, но... Не мога да увелича болката ти. Аз...
Ще си полегна.
Здрасти, какво става?
Здрасти.
Майка ме помоли да разследвам убийството на Джош.
А искаш ли да го направиш?
Не искам да я нараня.
Истината ли искаш?
Освен това и татко друго не ми остана.
Мога да проуча само за успокоение.
А ти се концентрирай върху това да си приятелка.
Добре.
Но не вдигай шум.
Добре.
Здрасти.
Говори ли с Майка?
Не. Какво става, Инграм?
Приятел от полицията ме предупреди.
Полицията приключва случая като убийство и самоубийство.
А кой е извършил убийството?
Смятат, че е бил Джошуа.
Мамка му.
Дванайсет телефонни обаждания?
Убийство и самоубийство?
Не съм чувала по-мързеливо заключение.
Какъв би бил мотивът на Джош?
Кой пита? Загрижената приятелка на Майка или любопитната журналистка?
Различни ли ще са отговорите?
Мери си приказките.
Същото важи и за теб.
Историята не е за мен. - Може да стане.
Какво намекваш? - Да си вършиш скапаната работа.
Приключихме.
Давам ти още един шанс.
Или какво?
Или аз ще разследвам случая.
И после и ти, и целият участък ще излезете глупаците.
Видя каквото и аз, но не искаш да го признаеш.
Беше без риза в обятията на много по-млад мъж.
Това не е първата им среща.
Няма влизане с взлом, нищо не липсва. Да продължа ли?
Да, продължавай.
Ами преследвачът на Майка?
А заплашителната поща в офиса й?
Ами "Синовете на... на Ивар", или както там се казват?
Четох, че са опасни. - Тогава стой настрани.
Не ти трябва да погнат теб.
Щом знаеш това, защо ги изключваш?
Как изобщо те държат на работа?
Знаеш ли, че се обучавах при Оуен Кейв?
Е, и?
Ти го съсипа. - Той сам се съсипа.
Попи Парнел. Съдия, жури, екзекутор. Нали така?
Когото и да целиш да унищожиш сега, няма да съм аз.
Сам ще се унищожиш, ако не се разровиш по-надълбоко.
Здрасти.
Приключили са случая.
Знам.
Къде си?
По старите места.
Отговорът не е там. И ти го знаеш.
Какво ти каза татко? "Винаги можеш да дойдеш при нас."
Ела при мен, скъпа. Само ела при мен.
Трябва ли ти нещо?
Не, аз просто работя върху себе си.
Положителни мисли.
Защо не си починеш?
Скръбта не утихва. И ние не бива да спираме.
Виж...
Не е нужно да говориш така пред мен.
Джошуа е. Оставете съобщение.
Скъпа, ако си ти, прати есемес. Знаеш, че не прослушвам съобщенията.
Ела с мен.
Тук си в безопасност.
Остани колкото искаш.
Ще се помолиш ли с мен?
Ехо.
Аз...
Ще направя подкаст за Джош.
Но трябва да сме искрени помежду си. Бъди искрена с мен.
Добре. - Ако не сме, рискът е огромен.
Но ти си права.
Джош би рискувал всичко за мен.
Ти пак ме спаси.
Не. Спасяваме се взаимно.
Трябва да вдигнем шум.
Чрез подкаста.
Да принудим полицията да разрови случая.
Става ли?
Добре.
Благодаря.
Почини си малко.
"Сълзите на другите са само вода."
Приятелят ми Джошуа Кийт ми го каза в нощта, когато умря.
Не знаех какво означава, нито защо го каза.
Но сега ми се струва, че сякаш той... ми говори от гроба.
Когато днес чух, че случаят е приключен,
че вдовицата му никога няма да намери отговорите, които заслужава,
думите му зазвучаха пророчески.
За онези, които не го познаваха, смъртта на Джош е само една история.
Заглавие в печата.
Номер на дело.
Но за онези от нас, които го обичаха,
загубата е съкрушителна.
Загуба, която заслужава отговори.
Джошуа не беше религиозен.
Не и в традиционния смисъл, но той беше...
Беше одухотворен.
Светски човек, който превърна любопитството си в свое вдъхновение.
Бяхме млади репортери в "Ню Йорк Таймс"
и той безспирно се забавляваше с моята отдаденост на неделната служба.
Това го разсмиваше,
докато не му обясних защо е важна за мен.
Започна от една молитва, която чух на първото си причастие.
"Учи децата си на Светото писание отрано
и те ще придобият броня, която дори не подозират, че имат."
Това бе моята броня.
Имахме и една обща.
Тя беше силната ни връзка от 20-годишното ни приятелство.
Онова, което ни свързваше, беше търсенето на истината.
Ще продължа да следвам неговия път
и няма да се откажа, докато не получа всички отговори.
Истината ще е светлината, която озарява пътя ни.
Така че... започваме.
И още веднъж, казвам се Попи Парнел.
Искам да преосмислите...
Превод на субтитрите Емилия Николова