‫בפרקים הקודמים‬
‫אני מחפשת את הקר'א'קרן.‬
‫"הוא יבוא מהמערב, מעבר לשדרת העולם.‬
‫"דמו יהיה דמנו, אך יגדלו אותו אחרים."‬
‫חובתי היא להשיב את רנד אל'תור לביתי,‬
‫כך שהוא יוכל להציל את עמי ולהשמיד אותו.‬
‫הטואת'אן לא היו פוגעים באיש.‬
‫רובם אפילו לא ברחו.‬
‫בני הטואת'אן מאמינים בדרך העלה.‬
‫אנחנו מתכחשים לאלימות.‬
‫בעידן האחרון, נאמר שהעם שלנו הכיר שיר‬
‫שהביא הרמוניה לעולם.‬
‫אני יודעת שלהגן על רנד, להנחות אותו,‬
‫זה הדבר היחיד שחשוב.‬
‫היא תמרנה אותך כמו בובה על חוטים כל הזמן הזה.‬
‫את לא יכולה לשלוט בו.‬
‫עשיתי מה שנדרש ממני כדי להגן על הדרקון שנולד מחדש.‬
‫את כבר לא אומרת לי מה לעשות.‬
‫אמרתי לך שאהרוג אותה.‬
‫לא אם את רוצה את עזרתי.‬
‫אוכל להימלט מהשבועות האפלות.‬
‫יש ס'אנגריאל לנשים. הסאקארנן.‬
‫ומה יקרה כשיכריזו עליו כקר'א'קרן?‬
‫לא הרווחת ביושר את התואר הזה.‬
‫לא עמדת במבחן רוידיאן.‬
‫על מה חשבת בתרגיל האחרון?‬
‫על שום דבר.‬
‫צריך להתאמן הרבה כדי לא לחשוב על דבר.‬
‫כן. זה מה שאבא שלי הראה לי כשלמדתי לירות בחץ וקשת.‬
‫לדמיין להבה בעיני רוחי ולהזרים לתוכה את הכול,‬
‫פחד, שנאה, כעס, עד שהראש שלי התרוקן.‬
‫רק הלהבה והחלל הריק.‬
‫הוא היה אמן חרבות, אביך?‬
‫רבים מפרטי חייו לא ידועים לי.‬
‫אני יודע שהוא היה חייל בצעירותו, לפני שנולדתי,‬
‫אך החיים שלנו הסתכמו רק בכבשים ובהרים.‬
‫הלכנו בעקבות הגשם, הדשא.‬
‫טיפסנו על ההר בקיץ, ירדנו למרגלותיו בחורף.‬
‫הכרנו את כל השבילים שעברו ביער שלנו, כל אחו, כל נחל.‬
‫תוכל להכיר גם את המקום הזה.‬
‫כאשר אימו של טלה מתה בהמלטה,‬
‫אנחנו חותכים את האם החדשה‬
‫ומורחים את הדם על הטלה כדי שהיא תקבל אותו כשלה.‬
‫אני נראה כמוהם.‬
‫אני יודע שדמם זורם בעורקיי.‬
‫אבל אני לא אחד מהם.‬
‫לעולם לא אהיה אחד מהם.‬
‫אבל אתה רוצה להיות?‬
‫יש דברים רבים שאני לא יכול להיות.‬
‫יהיה נחמד למצוא משהו שאוכל להיות.‬
‫טוב...‬
‫לעולם לא תהיה אמן חרבות אם תמשיך לצאת להפסקות,‬
‫להיות עצלן.‬
‫החזק את החרב כמו שהראיתי לך, רועה כבשים,‬
‫חשוב על הלהבה ועל הריק,‬
‫והפעם אני באמת אנסה.‬
‫קדימה.‬
‫היה לנו פתגם בשני הנהרות,‬
‫על כך שסיר לא רותח כשמסתכלים עליו.‬
‫לו רק היה קל כל כך למנוע מסיר לרתוח.‬
‫יש כאן מים וצל שניתנים בחופשיות.‬
‫כולן רצויות כאן, כפי שאחיות ראשונות רצויות.‬
‫רק לחכמות יש משרתים?‬
‫הם גאי'שאין, לא משרתים.‬
‫בריקוד החניתות,‬
‫מקבלים הכי הרבה ג'י כשנוגעים באויב חמוש בלי להרוג אותו‬
‫או לגרום לו נזק כלשהו.‬
‫האנשים שהלוחמים נגעו בהם הופכים לגאי'שאין.‬
‫נוח לכן מאוד לענות על שאלות‬
‫שאנחנו לא מתעניינים בתשובות עליהן.‬
‫מה מעניין אותך, אאס סדאי?‬
‫הדרך שבה ידעתם שאנחנו באים.‬
‫החכמות רואות נתיבים רבים.‬
‫קל יותר לראות את מה שקורה או את מה שהתחיל לקרות‬
‫מאשר מה שיקרה, או מה שעשוי לקרות.‬
‫לא ראינו את אגווין בכלל.‬
‫יכולנו רק לנחש‬
‫אם הבחור הצעיר שמכנה את עצמו רנד אל'תור יגיע.‬
‫אם לא,‬
‫ידענו שהוא ימות בוודאות,‬
‫ושגם האיאלים ימותו.‬
‫אך הוא בא,‬
‫ואם הוא ישרוד את רוידיאן,‬
‫לפחות חלק מהאיאלים ישרדו. זה ידוע לנו.‬
‫אילולא באתם, הייתם מתים.‬
‫אילולא האאנ'אליין בא, הייתם מתים.‬
‫אם לא תעברו את רוידיאן...‬
‫לא היה צריך לספר לכן.‬
‫נשים יכולות לראות חלק מהדרכים שבהן העתיד עשוי להיטוות ברוידיאן.‬
‫לא יותר מכך.‬
‫שינויים מגיעים כמו מפולת, בין אם אנחנו רוצים בהם או לא.‬
‫אמרתי לך לא לגעת בחרב.‬
‫איאלים לא נוגעים בחרבות.‬
‫אז אני איאלי או לא? נראה שקשה לך להחליט.‬
‫אף אחד לא נוגע בחרב כשהוא קרוב כל כך לעיר בעננים.‬
‫זה כולל אותך.‬
‫אתה מזמין אותי לרקוד, אאנ'אליין?‬
‫הגיע הזמן.‬
‫מספיק עם הטיפשות הזאת.‬
‫רצת עם החניתות עד כמה שיכולת.‬
‫זמן רב יותר ממה שהיית אמורה. -אני עלמת חנית.‬
‫אני לא רוצה להיות חכמה.‬
‫זומנת,‬
‫ובמקום זאת חצית את חומת הדרקון כדי לחפש את הקר'א'קרן?‬
‫את לא יכולה לברוח מהייעוד שלך.‬
‫גם אני סירבתי כשזימנו אותי.‬
‫חשבתי שאין אישה חזקה וקשוחה יותר ממני.‬
‫אך בסופו של דבר, אני...‬
‫למדתי את חובתי,‬
‫את המחויבות שלי לעם.‬
‫הקדינ'סור, אביינדה.‬
‫בגדייך החדשים ימתינו לשובך.‬
‫אני מבקשת את רשותכן להיכנס לרוידיאן.‬
‫השאלה נשאלה. אני עונה כן.‬
‫אני עונה כן.‬
‫אם לא תחזרי,‬
‫רכושך יינתן למשפחתך כדי שיזכרו אותך.‬
‫שכל חזק ולב חזק הם כלי הנשק שעומדים לרשותך כעת.‬
‫אך אם תאחזי בהם בבטחה כפי שאחזת בחנית,‬
‫הם יעזרו לך להתגבר על הכול.‬
‫חזרי אלינו.‬
‫אחזור לפני שתגיעו למדרוני צ'אנדאר.‬
‫בכוונתך להיכנס לרוידיאן מחר?‬
‫החכמות אמרו לי שגברים רבים מחכים שבועות על המדרון לפני שהם נכנסים.‬
‫אני לא כמוהם. -השחצנות הזו תגרום לך...‬
‫אני יודע שעליי ללכת לשם.‬
‫מה את רוצה?‬
‫אני רוצה שתגיד לי מה אתה מתכוון לעשות, כך שאוכל לעזור לך.‬
‫מעולם לא ניסית לעזור לי, מוריין.‬
‫זה הדבר היחיד שעשיתי.‬
‫אתה מרגיש שאתה יודע כל מה שיש לדעת?‬
‫את רוצה שאבטח בך?‬
‫תגידי לי שלא משנה מה אחליט לעשות, את לא תנסי לעצור אותי.‬
‫תגידי שלא תנצלי אותי למען מטרות המגדל, או למען מטרותייך.‬
‫תגידי את זה בפשטות, כדי שאדע שזו האמת.‬
‫לא אעשה דבר שיקשה עליך לממש את ייעודך.‬
‫הקדשתי את חיי למטרה הזאת.‬
‫אך לא אבטיח לעמוד מנגד‬
‫בזמן שתניח את ראשך על הגרדום.‬
‫זה לא טוב מספיק, מוריין.‬
‫אנו מתקרבים לרוידיאן כעת.‬
‫אז היית שם.‬
‫כל הצ'יפים חייבים ללכת לשם. -בשביל המבחן.‬
‫צ'יפים רשאים לדבר על העיר רק עם אחרים שהיו בה.‬
‫אם כל הצ'יפים והחכמות הולכים לרוידיאן,‬
‫האם משהו שונה קורה לקר'א'קרן?‬
‫רוידיאן מסמנת אותנו,‬
‫את המעטים שיוצאים משם חיים,‬
‫כל צ'יף, על הזרוע השמאלית.‬
‫אנשי הדרקון.‬
‫כך כינו אותנו פעם.‬
‫הקר'א'קרן,‬
‫זה שבא עם השחר, יסומן פעמיים.‬
‫וכך אנחנו נזהה אותו.‬
‫עיר בעננים.‬
‫שאידו.‬
‫שלוות רוידיאן תנוח עליכם.‬
‫מי שבא לצ'אנדאר רשאי לחזור ליישובים בשלום.‬
‫לא יישפך דם על הקרקע.‬
‫הבאתם בני ארצות המים לרוידיאן?‬
‫איפה בעלך, סוואנה?‬
‫מת.‬
‫בעלי החדש, בנו, מיוראדין, נכנס לרוידיאן.‬
‫והוא עדיין שם.‬
‫ואם אחי ייכשל, אני איכנס.‬
‫לא שאלת, קולאדין.‬
‫אם מיוראדין ייכשל, אז תשאל.‬
‫אנחנו שתיים, מספיק כדי לענות.‬
‫ומדוע אתה באת לרוידיאן, רוארק? אתה לא נראה במיטבך...‬
‫אך נראה שלשבט טארדד עדיין יש צ'יף.‬
‫אני מבקש את רשותכן להיכנס לרוידיאן.‬
‫השאלה נשאלה. אני עונה כן.‬
‫הגבר הזה הוא לא איאלי!‬
‫מותו מובטח אם הוא יעמוד על הקרקע הזו.‬
‫אימי הייתה איאלית. -אביך, כן, אבל אימך...‬
‫הוא מציג את עצמו כמו אישה!‬
‫אתה רוצה להיות חכמה, קולאדין?‬
‫לבש שמלה ובוא אליי, אבדוק אם נוכל להכשיר אותך.‬
‫עד אז, נצור את לשונך כאשר חכמות מדברות.‬
‫מליין?‬
‫זה מוכרח להיעשות. אני עונה כן.‬
‫אתן מנסות להפוך את בן ארצות המים הזה לאחד מאיתנו?‬
‫הוא רכרוכי.‬
‫רוידיאן תהרוג אותו.‬
‫חזור לאוהלים שלך, קולאדין.‬
‫גם אתה, רוארק. ואתה, אאנ'אליין.‬
‫זה עניינן של החכמות,‬
‫והוא לא נוגע לאף גבר חוץ מהגבר ששאל.‬
‫גם את, אגווין.‬
‫אני הולכת איתו.‬
‫אם תבקשי, אנחנו לא נרשה את זה.‬
‫את מוכרחה ללמוד מה את, והוא מוכרח ללמוד מה הוא.‬
‫דרכיכם לא עולות בקנה אחד.‬
‫אני מבקשת רשות להיכנס לרוידיאן. -מוריין.‬
‫לא היה צריך לספר לך.‬
‫האם זה משנה שסיפרו לי?‬
‫אולי זה משנה מאוד. אולי בכלל לא.‬
‫כשראינו אותך עוברת את הטבעות, את תמיד זו שביקשה.‬
‫ומה ראיתן אם לא נכנסתי?‬
‫כבר סיפרנו יותר מדי.‬
‫האנשים שמתקדמים עם ידע רב מדי על העתיד מוצאים אסון,‬
‫בין אם בגלל השאננות שלהם על העתיד כפי שהוא נראה להם,‬
‫או בגלל מאמציהם לשנות אותו.‬
‫השאלה נשאלה.‬
‫אני עונה כן.‬
‫כן.‬
‫מוריין סדאי...‬
‫ברוידיאן, את תמצאי שלוש טבעות.‬
‫אם תעברי באחת מהן, תראי את עתידך מונח לפנייך,‬
‫שוב ושוב, במגוון צורות.‬
‫את תראי אלף אלפי סיבובים של הכישור,‬
‫וכך תדעי, ללא ספק,‬
‫על דברים שמוכרחים להיות בחייך ועל דברים שמוכרחים לא להיות.‬
‫רנד אל'תור...‬
‫בעמודי הזכוכית,‬
‫אתה תלך בדרכם של אבותיך שהולידו אותך,‬
‫וכל צעד קדימה יהיה צעד לאחור בזמן.‬
‫לעיתים תחזור עשרות שנים, לעיתים מאות.‬
‫כדי להנהיג, עליך לדעת מאין הגעת,‬
‫להבין את הדם שזורם בעורקיך.‬
‫עליכם ללכת לרוידיאן ללא כלי נשק,‬
‫כאות כבוד לאיאלי האמיתי האחרון.‬
‫אם יש לכם כלי נשק, השאירו אותם כאן.‬
‫הם ימתינו לכם כשתשובו.‬
‫אם תשובו.‬
‫הם מושבעים לרוידיאן.‬
‫רוידיאן שייכת למתים.‬
‫הם לא ידברו שוב עם החיים עד שהם ישובו.‬
‫לא נראה אותם‬
‫עד שהם יעמדו שוב בקרב החיים.‬
‫הוא שייך לעבר.‬
‫והיא שייכת לעתיד.‬
‫הסתלקו מבין החיים,‬
‫ואל תרדפו אותנו עם זיכרונות של הדברים שאבדו.‬
‫אל תדברו על מה שהמתים רואים.‬
‫מוכן?‬
‫לא.‬
‫- כישור הזמן -‬
‫לא נראה שזו בנייה איאלית.‬
‫לא.‬
‫והערפל הזה, הערפל היבש הזה,‬
‫הוא מוזר כל כך.‬
‫וכשאני מביטה בו...‬
‫נדמה לי שאני רואה את חוטי הכוח האחד,‬
‫אבל אז הם נעלמים.‬
‫אוונדסורה.‬
‫עץ החיים.‬
‫תמיד ידענו שהוא בידי האיאלים.‬
‫אך לא ידענו איפה.‬
‫נאמר שהוא בן כמעט 3,000 שנים.‬
‫יש תחושה...‬
‫שלווה מתחתיו.‬
‫פעם היה לנו עץ כזה במקום שבו גדלתי.‬
‫האיאלים הפקידו בידי קייריהן שתיל של עץ אוונדסורה לפני מאות שנים.‬
‫כדי להחזיר חוב כלשהו שהיה ישן עוד יותר.‬
‫לא ראינו עץ כזה בקייריהן.‬
‫לא.‬
‫משום שדודי, ליימן, כשהוא הפך למלך,‬
‫כרת אותו כדי לבנות את כס מלכותו.‬
‫הוא רצה כס מלכות שאיש לא יוכל להעתיק.‬
‫ולא ידענו את זה בזמנו,‬
‫אך זו הסיבה שהאיאלים חצו את השדרה,‬
‫הסיבה שהם עזבו את השממה, הסיבה לכל מלחמת האיאלים.‬
‫הם רצו להרוג אותו על כך שהפר את שבועתו להגן על העץ‬
‫והרס את ברית השלום שהתלוותה אליו.‬
‫והם צדו אותו, שרפו כל עיר בארצות המערב,‬
‫עד שהם תפסו אותו לבסוף,‬
‫על מדרוני הר הדרקון,‬
‫והרגו אותו שם.‬
‫לכן אימי הייתה על הר הדרקון כשהיא ילדה אותי.‬
‫ולכן הגשמתי את נבואת הדרקון שנולד מחדש,‬
‫משום שהדוד שלך כרת את העץ הזה.‬
‫היינו מקושרים עוד לפני שנולדתי.‬
‫לפעמים הגורל נראה חזק כל כך,‬
‫כמו גאות שסוחפת אותנו נגד שליטתנו.‬
‫ולפעמים...‬
‫הוא שברירי כמו קורי עכביש.‬
‫לא היית צריכה לבוא לפה.‬
‫מיוראדין?‬
‫סוואנה אמרה שאתה כאן.‬
‫ג'נדואין, מה קרה לך? הילחם!‬
‫ג'נדואין! בוא, מהר!‬
‫חייליו של ליימן לא אמורים להיות בראש ההר. מהר.‬
‫מצאתי אותה.‬
‫איפה?‬
‫לא.‬
‫אהובתי.‬
‫אהובתי, מצאתי את המלך שלהם.‬
‫את מפר השבועה.‬
‫הרגתי אותו...‬
‫בחנית שלי.‬
‫צל ליבי.‬
‫ניצחנו.‬
‫אין זכר לתינוק.‬
‫לא!‬
‫אימי.‬
‫אבי.‬
‫כל צעד קדימה יהיה צעד לאחור בזמן.‬
‫לטרה סדאי זימנה את כולכם לכאן.‬
‫עליך להסכים לכל מה שהיא תבקש, מנדיין.‬
‫האחרים יבואו?‬
‫חלקם. רובם.‬
‫דיברתי עם אחיותיי בחלום, וכולנו חלמנו אותו חלום.‬
‫הצ'יפים שלא יבואו והצ'יפים שלא יסכימו,‬
‫שמותיהם יישכחו.‬
‫אם לא אשוב,‬
‫עזרי לבננו ולבנותינו לשמור על הספט.‬
‫אעשה זאת, צל ליבי.‬
‫אך זכור, אתה חייב להסכים.‬
‫האאס סדאי אומרות שאסור לקחת כלי נשק לרוידיאן.‬
‫לטרה פוסאי דצומה.‬
‫מדוע זימנת אותנו לכאן?‬
‫כי האנשים האחרונים שהיו איאלים אמיתיים,‬
‫כולם מתים עכשיו.‬
‫זו הסיבה שאתם כאן.‬
‫האנשים שבנו את העיר הזו, ששתלו את העץ הזה.‬
‫מדוע אתם לא נושאים חרבות?‬
‫זה אסור.‬
‫אך אתם לא יודעים מדוע.‬
‫יש דברים רבים מדי שאינכם יודעים.‬
‫החכמות אמרו שאת תבקשי מאיתנו משהו.‬
‫מי מכם שמעוניין להנהיג חייב לבוא לרוידיאן,‬
‫גם הצ'יפים וגם החכמות,‬
‫וללמוד מאין הגיעו אבותיכם,‬
‫ומדוע אתם לא נושאים חרבות.‬
‫מי שלא יכול ללמוד לא ישרוד.‬
‫פשוט לבוא אלייך?‬
‫מי מאיתנו שיבוא ינהיג את כל האיאלים?‬
‫לא.‬
‫מי שינהיג את כל האיאלים יבוא לאחר מכן,‬
‫ודמו יהיה דמכם, אך יגדלו אותו אחרים.‬
‫הקר'א'קרן יבוא מרוידיאן עם השחר‬
‫ויקשור אתכם בקשרים בלתי שבירים.‬
‫הקר'א'קרן ישיב אתכם וישמיד אתכם.‬
‫מה את רוצה מאיתנו?‬
‫הצ'יפים שלכם יעברו בין העמודים האלה‬
‫וילכו בדרכם של אבותיכם שהולידו אתכם,‬
‫יראו את העולם דרך עיניהם וידעו מי הייתם ומי אתם כיום.‬
‫ידעו מדוע אנחנו, האאס סדאי, מכנות אתכם "מפרי שבועה".‬
‫אני אלך.‬
‫אני לא מפחד מעברי.‬
‫אנחנו לא מפרי שבועה.‬
‫כל צעד קדימה יהיה צעד לאחור בזמן.‬
‫עץ החיים.‬
‫הצ'ורה.‬
‫הצ'ורה אוונדסורה! עישנת יותר מדי.‬
‫הזדרזו. הזקן אדן יתפוס אותנו.‬
‫אתם יודעים, הוא מלפני השבירה.‬
‫אומרים שאופפת אותך שלווה אם אתה רק יושב תחת ענפיו.‬
‫אני מרגיש את זה.‬
‫היי! התרחקו מזה.‬
‫זה יקר ערך יותר מכל אחד משלושתכם.‬
‫העץ הזה לעולם לא יגדל בעציץ הקטן הזה.‬
‫בחייכם, חבר'ה. הזקן אדן אמר‬
‫שהגענו למדבר כדי לבנות עיר.‬
‫עיר של שלום, לאיאלים בלבד, ושם נשתול אותו.‬
‫כן.‬
‫כידוע, עצים משגשגים במדבר.‬
‫אימא.‬
‫מה קרה?‬
‫אחותך.‬
‫קבוצת שודדים,‬
‫הם חטפו אותה.‬
‫בזמן שהיא סיימה לכבס בנחל.‬
‫חטפו גם את קולין.‬
‫לא. -לא.‬
‫חייבים להשיב אותן.‬
‫לא. לא נדבר על כך.‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫עכשיו, בבקשה.‬
‫בבקשה, לכו לעגלה שלכם.‬
‫לכו עכשיו!‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫וכל מיני דברים יהיו בסדר.‬
‫שמעתם אותה.‬
‫הן עדיין בחיים.‬
‫היא אמרה שחטפו אותן.‬
‫עלינו לעשות משהו.‬
‫אסור לנו.‬
‫הן היו ליד הנחל.‬
‫אם נתחקה אחר העקבות משם...‬
‫נחכה עד הלילה, נתגנב פנימה ונשיב אותן.‬
‫בלי אלימות.‬
‫הבנות נמצאות מימין למדורה.‬
‫אני אעיר אותן. בשקט.‬
‫נגניב אותן מכאן בזמן שהגברים עדיין ישנים.‬
‫מה אם הם יתעוררו?‬
‫לא אשאיר את קולין.‬
‫תתכסו בצעיפי האבק שלכם, כדי שלא יראו את פנינו.‬
‫מייגרן.‬
‫לואין! למה באת לכאן?‬
‫אני אשחט אותך כמו חזיר, ילד.‬
‫אתה תצווח כמו אחותך?‬
‫כולכם רק...‬
‫מייגרן, קומי. את חייבת לקום.‬
‫אנו מפחדות... -חייבים לברוח.‬
‫לא, לואין! לא!‬
‫חסד האור, היה עימנו.‬
‫לואין. -צ'רלין.‬
‫צ'רלין? אתה בסדר? -לואין!‬
‫לא.‬
‫לא...‬
‫מה עשינו?‬
‫לא.‬
‫זה כלי נשק.‬
‫אין לו שימוש אחר.‬
‫הוא אסור על פי דרך העלה.‬
‫חנית.‬
‫בחנית אפשר לשים אוכל בסירים.‬
‫מה קרה?‬
‫הוא הרג אותם.‬
‫את הגברים שפגעו בנו.‬
‫לואין בא והרג אותם.‬
‫אסור לך להגיד דברים כאלה, ילדתי.‬
‫אסור לך.‬
‫זו האמת?‬
‫כן או לא?‬
‫הם ניסו להרוג אותנו.‬
‫הם הרגו את צ'רלין.‬
‫אתה הרגת?‬
‫הם חטפו את מייגרן, סבא.‬
‫הם פגעו בה.‬
‫מה כבר יכולנו לעשות?‬
‫אנו קוברים את המתים שלנו וממשיכים הלאה.‬
‫מה יש לעשות חוץ מזה?‬
‫אתם...‬
‫כבר לא איאלים.‬
‫זרים, מפרי שבועה!‬
‫אימא?‬
‫בבקשה?‬
‫אימא.‬
‫בבקשה?‬
‫מי אתה, זה שקורא לי "אימא"?‬
‫הסתר ממני את פניך, איש זר.‬
‫פעם היה לי בן שפניו דמו לשלך.‬
‫אני לא רוצה לראות אותן על רוצח.‬
‫אימא.‬
‫הסתר את פניך.‬
‫אימא.‬
‫מה נעשה עכשיו?‬
‫נגן עליהם.‬
‫אסור להם לנהוג באלימות,‬
‫אך לנו מותר.‬
‫הסתלקו מבין החיים.‬
‫דברים שמוכרחים להיות בחייך ודברים שמוכרחים לא להיות.‬
‫אביינדה.‬
‫אלף אלפי סיבובים של הכישור.‬
‫אלף אלפי...‬
‫מה קרה, אהובה?‬
‫שאו עיניכם, כולכם. היא באה. -מוריין.‬
‫שומרת החותמים... -את עושה טעות.‬
‫להבת טאר ואלון... -אל תעשי לי את זה.‬
‫כס האמירלין. -אגווין! לא, אל תעשי לי את זה!‬
‫מוריין!‬
‫אל'לאן מנדרגורן,‬
‫אני משחררת אותך מהקשר שלך.‬
‫רנד אל'תור...‬
‫האם אתה מקבל את הקשר?‬
‫כן.‬
‫מוריין!‬
‫הדרקון שנולד מחדש...‬
‫אני נשבעת אמונים אליך.‬
‫אדן.‬
‫אדן?‬
‫אדן. -סבא.‬
‫ילד שלי.‬
‫איפה אימא ואבא? -ילד שלי.‬
‫בוא הנה.‬
‫ג'ונאי!‬
‫נמאס לנו, ג'ונאי.‬
‫אנחנו לא יכולים להמשיך.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אנחנו קוברים את מתינו וממשיכים הלאה. מה יש לעשות חוץ מזה?‬
‫מה יש לעשות חוץ מזה?‬
‫האחרים יבואו. הם יפגשו אותנו מעבר לשדרה.‬
‫בתי חלמה ש...‬
‫אנחנו הולכים דרומה.‬
‫האאס סדאי הרגו את הגבר האחרון שיכול לתעל.‬
‫הארץ שוקטת.‬
‫נמצא מקום מוגן,‬
‫מקום שבו נוכל לשיר שוב את שירי הקציר.‬
‫אתה זוכר את השיר?‬
‫אני זוכר אותו. אל תעזבו.‬
‫אתה יכול לבוא איתנו, אדן.‬
‫בבקשה.‬
‫לא אפר את שבועותיי.‬
‫המדורות שלנו תמיד יקבלו את פניכם בברכה.‬
‫לכו עכשיו בשלום.‬
‫דרך העלה היא דרך השלום.‬
‫מה עכשיו, סבא?‬
‫נקבור את מתינו ונמשיך הלאה.‬
‫מה יש לעשות חוץ מזה?‬
‫אימך, היא ראתה דברים גדולים בחלומותיה.‬
‫מה למשל?‬
‫עיר במדבר.‬
‫מקום שאנו, האיאלים, נוכל ללכת אליו ולהיות מוגנים בו...‬
‫שבו אף אחד לא יפגע בנו.‬
‫היכן הוא?‬
‫במזרח.‬
‫לעבר השחר. מעבר לשדרה.‬
‫סבי אמר לי לשמור על העץ הזה.‬
‫ויום אחד גם אתה תעשה זאת.‬
‫איך נחצה את השדרה?‬
‫יחד.‬
‫אתה תלך בדרכם של אבותיך שהולידו אותך.‬
‫כל צעד קדימה יהיה צעד לאחור בזמן.‬
‫צעד לאחור בזמן.‬
‫לעיתים תחזור עשרות שנים, לעיתים מאות.‬
‫לטרה סדאי.‬
‫העגלות מוכנות.‬
‫יופי.‬
‫והבאת את ייחורי הצ'ורה?‬
‫עץ ועציץ לכל עגלה. עשרת אלפים.‬
‫כל מי שפוסע תחת ענפיהם יודע שלווה מהי.‬
‫יש עוד משהו...‬
‫שאני צריכה שתיקחו איתכם.‬
‫לא.‬
‫זה יקר ערך מדי.‬
‫הם אפילו לא יכולים להילחם כדי להגן עליו.‬
‫האיאלים הוכיחו שישנו אומץ בשלום.‬
‫שלום?‬
‫אחינו מוטלים מתים לרגלינו,‬
‫את זו שהרגה אותם, ואת מדברת על שלום?‬
‫אותם אחים עדיין חיים.‬
‫חלקם מוכי טירוף.‬
‫אני חוששת ממה שהם עלולים לעשות אם הם ימצאו אישה שתוכל לשתף איתם פעולה.‬
‫אל תשכחי שאחותנו, מיירין סדאי,‬
‫היא זו שפתחה את כלאו של אדון האופל ואימצה את השם "לנפיר".‬
‫זה הס'אנגריאל החזק ביותר בעולם.‬
‫הסאקארנן, שנוצר רק למען נשים.‬
‫המשלימה הגברית שלו, החרב קלנדור,‬
‫חבויה באבן, במבצר שאי אפשר לחדור אליו.‬
‫בטיחותו מופקדת בידי המלחמה והפחד.‬
‫אני מפקידה את בטיחותו של זה...‬
‫בידי השלום.‬
‫אנו נשמור על הדבר שהשארתן ברשותנו,‬
‫עד שתרצו אותו שוב.‬
‫אני נשבע.‬
‫כמובן.‬
‫אך המשיכו לנוע, תמיד לנוע,‬
‫עד שתמצאו מקום מוגן...‬
‫שבו אף אחד לא יוכל לפגוע בכם.‬
‫לפקודתך, אאס סדאי.‬
‫שמור על השבועות האלה.‬
‫וגם ילדיך, נכדיך, וכל אלה שיבואו בעקבותיהם.‬
‫הקפידו לקיים את דרך העלה.‬
‫הישבעו.‬
‫אנו נשבעים, אאס סדאי.‬
‫בעצמותינו ובדמנו, אנו נשבעים.‬
‫האיאלים תמיד יקיימו את דרך העלה.‬
‫אנו נשבעים בעצמותינו ובדמנו.‬
‫היה לי לכבוד לשרת אתכן.‬
‫היה לכולנו לכבוד.‬
‫אתה מפחד, אהוב?‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫וכל מיני דברים...‬
‫יהיו בסדר.‬
‫הסתלקו מבין החיים.‬
‫כדי להנהיג, עליך לדעת מאין הגעת,‬
‫להבין את הדם שזורם בעורקיך.‬
‫כל צעד קדימה יהיה צעד לאחור בזמן.‬
‫זה שיר יפה.‬
‫מיירין סדאי.‬
‫אתה מכאן במקור, נכון?‬
‫כן, אאס סדאי. משפחתי עדיין עובדת את השדות האלה.‬
‫הם מכניסים את הקציר עכשיו.‬
‫כדאי שתלך לבקר אותם.‬
‫זה יום חשוב מדי עבורך, לא? אלך מחר.‬
‫מחר?‬
‫מחר הכול יהיה שונה.‬
‫אני יודע שאין זה מקומי לשאול...‬
‫אבל מה זה?‬
‫הדבר שמצאת?‬
‫החלק הדק ביותר של התבנית.‬
‫מקום שאני חושבת שנוכל לפרוץ דרכו... ולגלות מה נמצא מצידו השני.‬
‫ומה יש שם?‬
‫כוח...‬
‫שגם גברים וגם נשים יוכלו להשתמש בו...‬
‫הכוח האמיתי.‬
‫הוא ישנה הכול.‬
‫אתה מתאר לעצמך? משהו שכל אחד בכל מקום יוכל להשתמש בו.‬
‫לא רק לוז תרין והאאס סדאי.‬
‫אפילו אתה, המשפחה שלך.‬
‫הם לא יצטרכו להכניס את הקציר ביד.‬
‫כן, אבל... זו הרגשה טובה. קשה לי להסביר.‬
‫להרגיש את החיטה שגידלת בידיך,‬
‫את האדמה שחרשת תחת רגליך...‬
‫זו הרגשה טובה.‬
‫לך.‬
‫פגוש את משפחתך.‬
‫שירו את השיר שלכם.‬
‫את בטוחה?‬
‫אין דבר חשוב יותר...‬
‫מאשר להיאחז באנשים שאתה אוהב.‬
‫אבותיך שהולידו אותך.‬
‫דרך העלה.‬
‫מפרי שבועה.‬
‫לא! -אבותיך שהולידו אותך.‬
‫אביינדה.‬
‫אני מצטער.‬
‫לא הבנתי.‬
‫לגבי החרב. פשוט...‬
‫ומה? עכשיו אתה מבין?‬
‫אני מבין מספיק כדי לדעת שלא אבין לגמרי לעולם.‬
‫את...‬
‫ראית את מוריין?‬
‫היא...‬
‫היא עדיין בפנים.‬
‫היי, לאן את הולכת?‬
‫אני חוזרת.‬
‫לאוהלים?‬
‫אתה לא?‬
‫לא בלעדיה.‬
‫כרצונך, בן ארצות המים.‬
‫הסתלקו מבין החיים.‬
‫לא תוכלי להילחם בכולנו, מוריין.‬
‫אלף אלפי סיבובים של הכישור.‬
‫דברים שמוכרחים להיות בחייך ודברים שמוכרחים לא להיות.‬
‫מוריין.‬
‫המגדל הזה לעולם לא ישתחווה בפנייך.‬
‫עברו שבעה ימים.‬
‫אביינדה חזרה לפני יומיים.‬
‫עלינו להיכנס בעקבותיהם.‬
‫הם רצו שנישאר.‬
‫תרגום כתוביות: דניאלה מגדל‬
‫בקרת כתוביות רינת זוהר-מנחם‬